ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/752/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якій просить суд: 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), що полягають у повторному взятті на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів пов`язаних з цим відомостей, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ); 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) з військового обліку, згідно даних, вказаних у військовому квитку серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у 2023 році призовною (лікарською) комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 було проведено військово-лікарську експертизу ОСОБА_1 , за результатами якої останнього було визнано непридатним до військової служби на підставі ст. 23а графи ІІ розкладу хвороб наказу Міністерства оборони України “Про затвердження Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України” № 402 від 14.08.2008 (редакція від 16.04.2021) і виключено з військового обліку. Відомості про постанову військово-лікарської комісії від 09.02.2023 містяться у 32 (тридцять другій) графі військового квитка серії НОМЕР_3 позивача, а також внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У період із 09.02.2023 по травень 2025 року позивач був виключений із військового обліку, що відображалось при формуванні електронного військово-облікового документу, сформованого у застосунку “Резерв+” та підтверджується таким, що сформований станом 07.04.2025, зокрема наявністю відмітки “Виключено”, у графі “Підстава зняття/виключення” - непридатні. Однак, у травні 2025 року позивач при оновленні електронного-військово облікового документу виявив, що його ІНФОРМАЦІЯ_4 було поновлено на військовому обліку військовозобов`язаних, про що свідчить відмітка “На обліку”, у графі “Категорія обліку” - військовозобов`язаний. Позивач вважає протиправними дії відповідача, що полягають у повторному взятті у травні 2025 року його на військовий облік військовозобов`язаних, та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів пов`язаних з цим відомостей, та такими, що порушують його права, а тому звернувся до суду з цим позовом. 
Ухвалою від 19.01.2026 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
09.03.2026 від відповідача за вх. №18940 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача пояснив, що 27.10.1997 ОСОБА_1 було взято на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 26.11.2021 протоколом №273 військово - лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 визнано ОСОБА_1 непридатним в мирний час обмежено придатний у військовий на підставі гр. II ст.23в наказу МОУ №402 від 17.11.2008. 09.02.2023 протоколом №18/274 Бродівська територіальна позаштатна постійно діюча військово - лікарська при ІНФОРМАЦІЯ_6 визнала ОСОБА_1 непридатним з виключення з військового обліку на підставі гр. II ст. 23а наказу МОУ №402 від 17.11.2008. ІНФОРМАЦІЯ_2 відновив на військовому обліку ОСОБА_1 для направлення контрольного медичного огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 . Отже, територіальний центр комплектування діяв згідно чинного законодавства та в межах своєї компетенції. Процесуальні дії ІНФОРМАЦІЯ_5 були вчинені з дотриманням нормативно правових актів та на виконання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України. Враховуючи наведене, просив суд відмовити у задоволенні позову. 
12.03.2026 від позивача за вх. №20170 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача пояснив, що твердження ІНФОРМАЦІЯ_8 про направлення позивача на контрольний медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_9 , не відповідають дійсності. Оскільки у травні 2025 року позивача відповідачем було поновлено на військовому обліку. Листом за вих. № А/5018 від 21.06.2025 відповідачем повідомлено, що позивача було поновлено на військовий облік військовозобов`язаних у зв`язку з направленням його висновку ВЛК на затвердження до ІНФОРМАЦІЯ_10 . ІНФОРМАЦІЯ_11 листом (за вих. № 1159/8/3814 від 14.07.2025) спростував вище зазначене твердження, що викладене у листі (за вих. № А/5018 від 21.06.2025) відповідача. Листом за вих. № 1190/3/10609 НОМЕР_4 РВЛК повідомлено, що постанова ВЛК позивача станом на 10.12.2025 на розгляд до НОМЕР_4 РВЛК не надходила, також не було жодних повісток, дзвінків, чи інших передбачених законом викликів, які б підтверджували направлення позивача на повторний (контрольний) огляд військово-лікарською комісією до ІНФОРМАЦІЯ_10 не було, що зокрема підтверджується відсутністю таких доказів у додатках до листа ІНФОРМАЦІЯ_8 , в якому містився відзив на позовну заяву. Як уже зазначалось у позовній заяві, крізь призму аналізу нормативно правових актів, що регулюють дані спірні правовідносини, станом на час проходження позивачем огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 чинна була редакція Положення №402, яка не містила вимоги щодо затвердження постанови ВЛК про непридатність до військової служби військовозобов`язаних штатною ВЛК, а також з матеріалів справи не вбачається визнання нечинним як самого військового квитка, так і запису у 32 (тридцять другій) графі військового квитка серії НОМЕР_3 Позивача, так і будь-яких інших доказів, що підтверджують скасування протоколу № 18/247 Бродівської територіальної позаштатної постійно діючої військово - лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 , яким позивача було визнано непридатним з виключення з військового обліку на підставі гр. ІІ ст. 23а наказу Міністерства оборони України №402 від 17.11.2008. Зокрема, до відзиву на позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_12 не було долучено акту Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, яким ІНФОРМАЦІЯ_12 доводиться правомірність дій відповідача, з огляду на це, вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_12 не довів належними доказами правомірність дій його структурного підрозділу. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
У 2023 році призовною (лікарською) комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 було проведено військово-лікарську експертизу ОСОБА_1 , за результатами якої було визнано непридатним до військової служби на підставі ст. 23а графи ІІ розкладу хвороб наказу Міністерства оборони України “Про затвердження Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України” № 402 від 14.08.2008 (редакція від 16.04.2021) із виключенням з військового обліку. 
Відомості про постанову військово-лікарської комісії від 09.02.2023 містяться у 32 графі військового квитка серії НОМЕР_3 позивача, а також внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме військовий квиток серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 .
У період із 09.02.2023 по травень 2025 року позивач був виключений із військового обліку, що відображалось при формуванні електронного військово-облікового документу сформованого у застосунку “Резерв+” та підтверджується таким, що сформований станом 07.04.2025, зокрема наявністю відмітки “Виключено”, у графі “Підстава зняття/виключення” — непридатні. 
Однак, у травні 2025 року позивач при оновленні електронного-військово облікового документу виявив, що його ІНФОРМАЦІЯ_4 було поновлено на військовому обліку військовозобов`язаних, про що свідчить відмітка “На обліку”, у графі “Категорія обліку” - військовозобов`язаний. 
З метою з`ясування причини поновлення позивача на військовий облік військовозобов`язаних, на адресу відповідача адвокатом Галушкою В.В. було надіслано адвокатський запит за вих. № 29/05/25/1 від 29.05.2025. Проте, відповіді на даний адвокатський запит отримано не було. 
Водночас, листом №А/4628 від 03.06.2025 відповідачем у відповідь на адвокатський запит адвоката Галушки В. В. за вих. № 26/05/25/1 від 26.05.2025, яким запитувались медичні документи відносно позивача, а саме постанова ВЛК від 09.02.2025, та інші медичні документи, що були підставою для визнання позивача непридатним до військової служби, повідомлено, що на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 22.04.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_5 вилучені оригінали документів, а саме: облікові картки військовозобов`язаних, довідки ВЛК форми 4 і форми 13, а також медична документація на солдатів та сержантів запасу, які були виключені з військового обліку з числа запасу солдатів та сержантів в період з 18.08.2023 по 10.04.2025. У зв`язку із наведеною обставиною надати інформацію відносно позивача неможливо. Отже, станом на червень 2025 року позивачу невідома причина поновлення його на військовий облік військовозобов`язаних, а медичні документи, що були підставою для визнання позивача непридатним до військової служби, які відсутні у позивача з причини не надання таких відповідачем під час процедури визнання його непридатним до військової служби у лютому 2023 року, не надаються відповідачем з причини вилучення таких на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.04.2025 (справа № 461/58/25, кримінальне провадження № 42024142400000110 від 20.12.2024). 
Оскільки позивача було визнано непридатним до військової служби на підставі висновку ВЛК від 09.02.2023, тобто у період, що не включається у згаданий відповідачем проміжок часу у листі № А/4628 від 03.06.2025 (18.08.2023 по 10.04.2025), на адресу відповідача адвокатом Лебєдєвою Т.О. було надіслано адвокатський запит (за вих. № 288 від 13.06.2025) з метою отримання інформації про причини поновлення позивача на військовий облік військовозобов`язаних, та копії висновку (довідки/свідоцтва про хворобу) ВЛК від 09.02.2023 року щодо позивача, згідно якого останній був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 
02.07.2025 було отримано лист № А/5018 від 21.06.2025 року відповідача у відповідь на адвокатський запит (за вих. № 288 від 13.06.2025), з якого видно, що позивача було поновлено на військовий облік військовозобов`язаних у зв`язку з направленням його висновку ВЛК на затвердження до ІНФОРМАЦІЯ_10 та на виконання Положення (а саме глав 3 та 22 Розділу ІІ Положення про військово лікарську експертизу у Збройних Силах України № 402 від 14.08.2008) та розпорядження начальника 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 18.01.2023 № 177, з метою покращення оформлення медичної документації ВЛК при ТЦК та СП постанов ВЛК на рядовий та сержантський склад запасу (резерву), яких визнано непридатними до військової служби з виключення з військового обліку. 
З метою з`ясування чи відповідає дійсності інформація про направлення на затвердження до ІНФОРМАЦІЯ_10 постанови ВЛК від 09.02.2023 відносно позивача, на адресу ІНФОРМАЦІЯ_10 представником позивача надіслано адвокатський запит (за вих. № 324 від 09.07.2025) з проханням повідомити, чи надходила до ІНФОРМАЦІЯ_10 від ІНФОРМАЦІЯ_5 постанова військово-лікарської комісії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , згідно якої останнього було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 23а графи ІІ розкладу хвороб; якщо так, то надати належним чином засвідчену копію довідки військово-лікарської комісії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , згідно якої останнього було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 23а графи ІІ розкладу хвороб. У разі неможливості - повідомити причини такого. Також повідомити, протягом якого строку уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_10 буде затверджена постанова військово-лікарської комісії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , згідно якої останнього було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 23а графи ІІ розкладу хвороб. Надати належним чином засвідчену копію розпорядження начальника 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 18.01.2023 № 177, на яку посилається уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_5 у листі № А/5018 від 21.06.2025.
18.07.2025 представником позивача було отримано лист №1159/8/3814 від 14.07.2025 ІНФОРМАЦІЯ_10 яким повідомлено, що станом на 11.07.2025 постанова ВЛК від 09.02.2023 відносно позивача до ІНФОРМАЦІЯ_9 не надходила. 
Надалі було отримано лист № 1159/8/3824 від 19.07.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_10 , яким повідомлено що станом на 17.07.2025 постанова ВЛК від 09.02.2023 року відносно позивача до ІНФОРМАЦІЯ_10 не надходила. 
У зв`язку із наявністю таких розбіжностей щодо постанови ВЛК позивача у листах відповідача та ІНФОРМАЦІЯ_10 , а також з метою приведення у відповідність відомостей у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостям, що містяться у військовому квитку серії НОМЕР_3 позивача, 23.07.2025 представником позивача на адресу відповідача було надіслано адвокатський запит за вих. № 342 від 23.07.2025. 
Даний адвокатський запит згідно трекінгу відправлень було вручено Відповідачу 29.07.2025. У даному адвокатському запиті було роз`яснено, що станом на час проходження позивачем огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 чинна була редакція Положення № 402, яка не містила вимоги затвердження постанови ВЛК про непридатність до військової служби військовозобов`язаних штатною ВЛК, а розпорядження начальника 16 Регіональної ВЛК від 18.01.2023 № 177 є таким, що суперечить нормам Положення №402, отже, не може застосовуватись з огляду на те, що не має сили нормативно правового акту, а отже не застосовується як спеціальна норма до даних спірних правовідносин, з огляду на таке - висловлено прохання привести у відповідність відомості щодо позивача, а саме внести (виправити) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення ОСОБА_1 з військового обліку та повідомити про результати такого.
У зв`язку із неотриманням відповіді на вище зазначений адвокатський запит, 21.08.2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_10 було надіслано скаргу на бездіяльність відповідача щодо не надання відповіді (за вих. № 382 від 21.08.2025). 
Відповіді на таку отримано не було.
22.10.2025 на адресу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_14 " було надіслано скаргу на бездіяльність відповідача та ІНФОРМАЦІЯ_10 що не надання відповіді на адвокатський запит та скаргу. 
11.11.2025 було отримано лист № 1159/9/13859 від 15.10.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_10 , яким повідомлено, що відповідно до наявних у Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних відомостей встановлено, що позивач очікує на рішення Центральної військово-лікарської комісії. 
26.11.2025 було отримано лист № 1159/9/15082 від 11.11.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_10 , яким повідомлено, що відповідно до наявних даних у Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних постанова ВЛК позивача перебуває на затвердженні у 16 регіональній військово-лікарській комісії та відповідно опісля такої набере законної сили. 
На думку позивача, оскільки у листах ІНФОРМАЦІЯ_10 (за вих. № 1159/9/13859 від 15.10.2025 та № 1159/9/15082 від 11.11.2025) міститься розбіжність щодо органу, де перебуває на затвердженні постанова ВЛК позивача, що викликає сумніви у достовірності таких відомостей, адже за послідовністю затверджень постанов ВЛК про непридатність первинно затверджується 16 РВЛК, опісля — ЦВЛК. Проте, у згаданих листах така послідовність затвердження порушена. 
У відповідь на адвокатський запит представника позивача за вих. № 564 від 04.12.2025, що був надісланий на адресу 16 РВЛК з метою підтвердження про надходження та затвердження постанови ВЛК позивача НОМЕР_4 РВЛК, листом № 1190/3/10609 16 РВЛК повідомлено, що постанова ВЛК позивача станом на 10.12.2025 на розгляд до 16 РВЛК не надходила.
Відтак, позивач вважає протиправними дії відповідача, що полягають у повторному взятті у травні 2025 року його на військовий облік військовозобов`язаних, та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів пов`язаних з цим відомостей, та такими, що порушують його права, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Також, цим же Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено проведення загальної мобілізації.
Указами Президента України неодноразово продовжувався воєнний стан та строк проведення мобілізації, станом на дату розгляду справи воєнний стан та мобілізація в Україні тривають.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
У ст. 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до вимог ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Згідно із ч. ч. 13 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону №2232-XI виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За змістом ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із ч. 8 ст. 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Приписами ч. 1 ст. 27 Закону №2232-XII визначено, що у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Поняття та види, порядок ведення військового обліку, постановка на військовий облік, а також зняття та виключення з нього визначені ст. 33, 37 Закону №2232-XII.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону №2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно із ч. ч. 3-5 ст. 33 Закону №2232-XII військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ч. 1 ст. 34 Закону №2232-XII).
Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку
Аналогічні норми містить і п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону №2232-XII у редакції, чинній на момент подачі позову та розгляду справи в суді, згідно з яким виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: визнані непридатними до військової служби.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487(далі - Порядок №1487).
Відповідно до п. 20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Згідно з п. 22 Порядку №1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до п. 79 Порядку №1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виключають з військового обліку на підставі відповідних підтвердних документів осіб, які померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими, визнані непридатними до військової служби, досягли граничного віку перебування в запасі, припинили громадянство України; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Приписами п. п. 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.
Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та м. Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; забезпечують захист цілісності бази Реєстру, його апаратного та програмного забезпечення, достовірності даних Реєстру, захист від несанкціонованого доступу, незаконного використання, копіювання, спотворення, знищення даних Реєстру, безпеку персональних даних відповідно до Законів України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», «Про захист інформації в інформаційно- комунікаційних системах», «Про захист персональних даних» та міжнародних договорів у сфері захисту інформації, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти) визначає Закон України 16.03.2017 № 1951-VIII (далі - Закон №1951-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1951-VIII єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина 1 статті 2 Закону №1951-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1951-VIII держателем Реєстру є Міністерство оборони України (Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
Згідно із ч. 5 ст. 5 Закону №1951-VIII органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є: уповноважений орган адміністрування держателя Реєстру; оперативні командування; територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя; Центральне управління Служби безпеки України; відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
За приписами ч. ч. 8, 9 ст. 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
З урахуванням зазначеного, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних.
Стаття 14 Закону №1951-VIII регламентує ведення Реєстру.
Так, ведення Реєстру включає: 1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним; 2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами; 3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення.
Частиною 3 ст. 14 Закону №1951-VIII визначено, що актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №559 затверджено Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа (далі - Порядок № 559, який чинний з 16.05.2024)
Відповідно до п. 2 Постанови №559 військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.
Згідно з п. 3 Порядку №559 відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває на військовому обліку Збройних Сил або був виключений з такого обліку, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 4 Порядку №559 передбачено, що у разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ, розвідувальних органів або громадян України, звільнених у відставку із зазначених органів), громадянин України для внесення відповідних змін повинен скористатися засобами Порталу або особисто звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, його відділу за місцем перебування на військовому обліку.
Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви про внесення змін.
У разі невідповідності відомостей, зазначених у військово-обліковому документі у паперовій формі (зокрема відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу), відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, призовник, військовозобов`язаний або резервіст, який перебуває на військовому обліку, або громадянин України, який був виключений з військового обліку (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ, розвідувальних органів або громадян України, звільнених у відставку із зазначених органів), повинен сформувати військово-обліковий документ в електронній формі відповідно до пункту 6 цього Порядку. Зміни у військово-облікові документи у паперовій формі зазначених громадян України не вносяться, а військово-облікові документи у паперовій формі, відомості в яких не відповідають відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, вважаються недійсними.
Відповідно до п. 5 Порядку №559 військово-обліковим документом призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також громадян, виключених з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в електронній формі (далі - військово-обліковий документ в електронній формі) є відображення в електронній формі відомостей про громадянина України, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також відомостей щодо звернення або повідомлення про вчинення адміністративного або кримінального правопорушення до Національної поліції.
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Згідно з п. 1.2 глави 1 розділу І Положення №420 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, служби у військовому резерві військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з п. 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
На підставі п. 1.1 глави 2 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК, крім іншого, з метою визначення придатності до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
На момент виникнення спірних правовідносин, а саме дату проходження позивачем військово-лікарської комісії (09.02.2023), діяло Положення №402 в редакції від 16.04.2021.
Розділ ІІ Положення №402 у редакції станом на дату проходження позивачем ВЛК (09.02.2023) (редакція станом на 16.04.2021) встановлював, що медичний огляд військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період.
Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів.
За статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, які передбачають індивідуальне визначення придатності до військової служби і військової спеціальності, ВЛК щодо військовозобов`язаних, яких призивають на військову службу або приймають на військову службу у добровільному порядку за контрактом, виносить одну із таких постанов:
"Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час";
"Обмежено придатний до військової служби";
"Придатний (або непридатний) до військової служби за контрактом, за спеціальністю
(вказати спеціальність)";
"Придатний (або непридатний) до військової служби в миротворчій місії за спеціальністю
(вказати спеціальність)";
"Придатний до військової служби".
Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.
Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:
"Придатний до військової служби";
"Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)";
"Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".
При медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту, зокрема:
б) "Непридатний":
до військової служби з виключенням з військового обліку;
22. Оформлення постанов ВЛК
22.1. Дані про тих, хто пройшов медичний огляд (прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, військове звання, військова частина, місяць та рік призову на військову службу тощо), діагноз та постанова ВЛК про ступінь придатності до військової служби та про причинний зв`язок записуються в Книгу протоколів засідань ВЛК (ЛЛК).
Крім того, діагноз та постанови ВЛК записуються, зокрема:
в) на військовозобов`язаних, резервістів - у Картку амбулаторного обстеження та медичного огляду, а зміст постанови комісії, крім того, - у військовий квиток та облікову картку. На офіцерів запасу, визнаних ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, а також на військовозобов`язаних, резервістів, які знаходяться на зборах та визнані непридатними до подальшого проходження зборів, складається Свідоцтво про хворобу;
Постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, або в установленому порядку направляються у військову частину. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, які підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляються на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного терміну після медичного огляду. Свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.
Свідоцтво про хворобу у воєнний час складається:
на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
У всіх інших випадках у особливий період постанова ВЛК оформляється довідкою ВЛК. У воєнний час довідка на контроль у штатну ВЛК не направляється.
Свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова ВЛК - затвердженню:
б) у воєнний час:
на генералів (адміралів), а також на всіх осіб, які оглянуті у ГВМКЦ, - ЦВЛК, на всіх військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів - ВЛК регіону, евакуаційного пункту (місцевого евакуаційного пункту, госпітальної бази).
Постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає.
З аналізу зазначених норм висновується, що рішення (постанова) ВЛК, оформлене свідоцтвом про хворобу, яке підлягає затвердженню ВЛК регіону, є підставою для виключення з військового обліку як непридатних до військової служби у воєнний час саме для військовослужбовців, натомість позивач є військовозобов`язаним. Водночас Положення №402, чинне на час проходження позивачем огляду військово-лікарською комісією, не містила вимоги, щодо затвердження постанови ВЛК про непридатність до військової служби військовозобов`язаних штатною ВЛК.
Як свідчать матеріали справи, у 2023 році призовною (лікарською) комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 було проведено військово-лікарську експертизу ОСОБА_1 , за результатами якої останнього було визнано непридатним до військової служби на підставі ст. 23а графи ІІ розкладу хвороб із виключення з військового обліку.
Відомості про постанову військово-лікарської комісії від 09.02.2023 містяться у 32 (тридцять другій) графі військового квитка серії НОМЕР_3 позивача, а також внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Отже, у період із 09.02.2023 по травень 2025 року позивач був виключений із військового обліку, що відображалось при формуванні електронного військово-облікового документу сформованого у застосунку “Резерв+” та підтверджується таким, що сформований станом 07.04.2025 року, зокрема наявністю відмітки “Виключено”, у графі “Підстава зняття/виключення” - непридатні.
У травні 2025 року позивач при оновленні електронного-військово облікового документу виявив, що його ІНФОРМАЦІЯ_4 було поновлено на військовому обліку військовозобов`язаних, про що свідчить відмітка “На обліку”, у графі “Категорія обліку” - військовозобов`язаний.
Зі змісту листа від 02.07.2025 за вих. № А/5018 від 21.06.2025 видно, що відповідач повідомив про те, що позивача було поновлено на військовий облік військовозобов`язаних у зв`язку з направленням його висновку ВЛК на затвердження до ІНФОРМАЦІЯ_10 на виконання Положення (а саме глав 3 та 22 Розділу ІІ Положення про військово лікарську експертизу у Збройних Силах України № 402 від 14.08.2008) та розпорядження начальника 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 18.01.2023 № 177, з метою покращення оформлення медичної документації ВЛК при ТЦК та СП постанов ВЛК на рядовий та сержантський склад запасу (резерву), яких визнано непридатними до військової служби з виключення з військового обліку.
Суд зазначає, що поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку» не є тотожними. Різними є як підстави, так і правові наслідки зняття або виключення з військового обліку. 
Аналіз змісту відповідних положень ст. 37 Закону № 2232-XII свідчить про те, що громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаного, в той же час зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних.
Суд наголошує, що відповідно до норм чинного законодавства, для внесення відповідної відмітки про виключення із військового обліку до військового квитка повинні існувати відповідні підстави.
Так, підставою для виключення з обліку може бути висновок ВЛК, тому оскільки позивач був виключений з військового обліку на підставі ст. 23а графи ІІ розкладу хвороб наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» №402 від 14.08.2008, то беззаперечним є факт проходження позивачем ВЛК, адже на основі даного ВЛК приймалося рішення про виключення позивача з військового обліку.
Поряд із цим, хоча за результатами проходження позивачем ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби відповідного свідоцтва про хворобу складено не було, однак, відповідачем було прийнято постанову від 09.02.2023, щодо непридатності позивача до військової служби із виключенням останнього з військового обліку, яка була реалізована негайно шляхом внесення відповідних записів у військовий квиток позивача. 
Під час проставлення відмітки у військовому квитку позивача серії НОМЕР_3 про виключення із військового обліку у відповідача не виникли жодні сумніви у достовірності відомостей про непридатність позивача до військової служби та підстав виключення із військового обліку.
Відповідач жодних заперечень та доказів того, що військовий квиток позивача серії НОМЕР_3 містить ознаки службового підроблення, чи записи, які містяться у ньому не відповідають дійсності, суду не зазначив, докази наявності кримінальних проваджень стосовно факту службового підроблення військового квитка суду не надав.
Суду не надано також доказів спростування висновків ВЛК, викладених у постанові від 09.02.2023, або відомостей щодо проведення перевірки компетентними органами правомірності видачі довідки, або доказів її скасування.
Також відповідачем не надано будь-яких доказів, що встановлений 09.02.2023 в результаті медичного огляду позивача діагноз не був підставою для визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, а неправильне оформлення постанови ВЛК від 09.02.2023 будь-яким чином вплинуло на вказані обставини.
При цьому суд зауважує, що при оформленні результатів проходження позивачем ВКЛ та виключення з військового обліку, відповідач, як суб`єкт, на якого покладено здійснення відповідних владних управлінських функцій, мав дотримуватися встановленої правової процедури, і її порушення не може ставитися в провину позивачу та впливати на його права та обов`язки.
Також, відповідачем не доведено, що таке порушення вплинуло на правомірність прийнятого рішення про непридатність позивача до військової служби і подальше виключення останнього з військового обліку.
Відповідачем не заперечується, що за результатами проходження позивачем ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби прийнято постанову від 09.02.2023 про непридатність позивача до військової служби із виключенням останнього з військового обліку, яка була реалізована шляхом внесення уповноваженою особою відповідача відповідних записів у військовий квиток позивача.
Як уже зазначалось, відповідачем не надано доказів, що постанова ВЛК від 09.02.2023 та рішення/запис про виключення позивача з військового обліку була скасована (визнана нечинною) у встановленому законодавством порядку.
Враховуючи зазначене, встановлені обставини підтверджують те, що позивач правомірно виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу".
Таким чином, позивач не може вважатися військовозобов`язаним громадянином України у розумінні Закону України №2232-XII, тобто не має статусу військовозобов`язаного.
Отже, у відповідача були відсутні правові підстави для взяття на облік позивача.
Фактично відповідач ставить у залежність відновлення порушеного права позивача на виключення з військового обліку за станом здоров`я, яке виникло 09.02.2023, від можливості виконання приписів п. 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення №402, та запровадила процедуру затвердження регіональною ВЛК постанов ВЛК районних, міських територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки про непридатність військовозобов`язаних до військової служби.
При цьому відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Суд враховує, що за правилами ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
При цьому, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії», п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», а також рішення у справі Ґаші проти Хорватії.
За наведених обставин, відсутні підстави для невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення з військового обліку, оскільки такі відомості щодо позивача відповідачем внесені не були, що є порушенням Порядку організації та ведення військового обліку, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Відтак, дії ІНФОРМАЦІЯ_5 , що полягають у повторному взятті на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів пов`язаних з цим відомостей, ОСОБА_1 є протиправними. 
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, згідно даних, вказаних у військовому квитку серії НОМЕР_3 .
Приписами ч. 1 ст. 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 90 КАС України).
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
Таким чином, з урахуванням встановлених в ході розгляду фактичних обставини справи та зважаючи на наведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.
Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. 
Частина 1 ст. 139 КАС України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За змістом ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За правилами ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Суд зазначає, що розгляд даної адміністративної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.
При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 262 КАС України).
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частинами 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
За вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вже було зазначено вище, ч. 1 ст. 139 КАС України визначає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. п. 268, 269).
Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
До матеріалів справи на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії: договір № 85101613_2 про надання професійної правничої допомоги від 16.12.2025, додаток № 1 до договору № 85101613_2 від 16.12.2025 про надання професійної правничої допомоги, платіжну інструкцію № 2.451175789.1 від 17/12/2025 року (призначення платежу: оплата згідно договору № 85101613_2 від 16.12.25), ордер про надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття авторською діяльністю. 
Отже, витрати в розмірі 10000,00 грн на професійну правничу допомогу адвоката дійсно понесені позивачем та підтверджено належними і допустимим доказами.
Дослідивши вказані вище письмові докази, суд вважає за необхідне зменшити розмір стягуваних судових витрат.
Предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.
У цій справі, суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими ч. 5 ст. 134 КАС України, виходить із такого:
- дана справа відноситься до справ незначної складності;
- розгляд справи хоча проведено в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін;
- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;
- представником позивача в межах розгляду цієї справи, подано позовну заяву та відповідь на відзив.
Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відтак, суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому належить зменшити до 2000,00 грн.
Щодо решти витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.
Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд 

В И Р І Ш И В : 

адміністративний позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягають у повторному взятті на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів пов`язаних з цим відомостей, ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 ) внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) з військового обліку, згідно даних, вказаних у військовому квитку серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 . 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 1064,96 грн. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень рівно.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 09.06.2026. 

Суддя Потабенко В.А.