Справа № 450/3278/25 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/4338/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Костюк С.О.,
з участю: представника апелянта – Сидорак Н.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Сидорак Наталії Богданівни на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області, третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в: 
В липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області, третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дідуся ОСОБА_4 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 94,5 кв.м., житловою площею 62,5 кв.м., допоміжною площею 32 кв.м.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на будинковолодіння АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого заповів йому усе своє майно. Вказав, що він вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки спільно проживав і був зареєстрований з ОСОБА_4 , в тому числі і на момент його смерті, а також не заявляв відмови від прийняття спадщини. 21.07.2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Олефір Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у вказаний день йому відмовлено у видачі такого з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Повідомив, що згідно довідки Борщовицького старостинського округу Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області № 203 від 21.07.2025 року, за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахується згадане вище будинковолодіння. При цьому, реєстрація право власності на таке у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» не проводилась. З огляду на викладене вище, просив позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Сидорак Наталія Богданівна.
Зазначає, що посилання суду на іншу адресу проживання покійного зазначену у
заповіті є помилковим без врахування того, що проживання на день смерті є
ключовим для застосування ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а відомості в заповіті, що був
складений задовго до смерті, не можуть бути доказом на підтвердження такого
факту. Отже, заповіт є чинним документом і відомості про місце реєстрації в заповіті,
посвідченому 16.06.2021 року, мають інформаційний характер і не спростовують
факту фактичної реєстрації та проживання на момент смерті за іншою адресою 
АДРЕСА_1 , що підтверджено офіційною довідкою.
Також стверджує, що суд неправомірно поклав на позивача обов`язок доведення чи
спростування непрацездатності інших спадкоємців, оскільки треті особи по справі
(діти спадкодавця) ОСОБА_3 та 
ОСОБА_2 подали заяви, у яких не заперечували проти задоволення позовних
вимог. 
Просять рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта – ОСОБА_5 , на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів не прийняття або прийняття спадщини належної частки ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідних частинах спадкоємцями першої черги, зокрема ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які у відповідності до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України протягом шести місяців не заявляли відмову від неї. Крім того, зазначав, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження чи спростування непрацездатності на момент смерті ОСОБА_4 його доньки ОСОБА_3 і сина ОСОБА_3 , яким у випадку підтвердження вказаного вище факту належить право на спадкування обов`язкової частки за законом після смерті ОСОБА_4 .
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із заповіту, посвідченого 16.06.2021 року старостою Борщовицького старостинського округу Новояричівської селищної ради Н. Тризуб, ОСОБА_4 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , на випадок своєї смерті заповів усе своє майно онукові ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Факт родинних стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , як дідуся та онука, підтверджується зокрема свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 18.08.1964 року Львівським міським бюро ЗАГС, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 22.02.1997 року Бортківською сільською радою Золочівського району Львівської області, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 23.04.2000 року Борщовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області.
Як вбачається із довідки Борщовицького старостинського округу Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області № 192 від 10.07.2024 року, ОСОБА_4 станом на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Станом на день його смерті разом із померлим були зареєстровані і проживали донька ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , онук ОСОБА_1 .
Згідно ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ст.ст. 321 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину позбавляє спадкоємців за законом можливості вільно розпоряджатися майном.
Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу країни, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).
Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок смерті.
Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Отже обов`язковою умовою визнання за спадкоємцем права власності на майно померлого є належність на праві власності такого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника непідтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки Борщовицького старостинського округу Новояричівської селищної ради Львівського району, Львівської області № 192 від 10.07.2024 року, ОСОБА_4 на день смерті проживав і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом з позивачем ОСОБА_1 .
У статті 4 ЦПК України у визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.
Позивач, як спадкоємець за заповітом, який зареєстрований та постійно проживав з спадкодавцем, звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлому.
Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15, п.4.18 Розділу ІІ Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.
За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові № 350/1850/17 від 31 серпня 2020 року, який кореспондується із спірними правовідносинами, факт того, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя не оформила свого права на спадкове майно не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у її спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
Згідно постанови Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи підтверджують наявність у ОСОБА_1 реальних перешкод для оформлення спадкових прав після смерті дідуся у нотаріальному порядку і тому, визнання за ним такого права у судовому порядку є винятковим способом захисту цього права.
Матеріалами справи підтверджується те, що будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 було збудоване під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та було спільним майном подружжя.
На час відкриття спадщини після смерті дружини спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 був зареєстрований та постійно проживав разом з дружиною, а відтак вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи наведене, на час смерті ОСОБА_4 належав увесь спірний будинок. 
Крім того, згідно довідки Борщовицького старостинського округу № 203 від 21.07.2025 року будинковолодіння рахується за померлим ОСОБА_4 .
Також як вбачається з матеріалів справи, треті особи по справі
(діти спадкодавця) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали заяви, у яких не заперечували проти задоволення позовних вимог.
Діти спадкодавця на час відкриття спадщини були працездатними та не мали права
на обов`язкову частку у спадковому майні. А відтак питання непрацездатності та
права на обов`язкову частку (ст. 1241 ЦК України) є питанням, яке має бути заявлено і доведено потенційними спадкоємцями як заперечення проти позову, або має бути вирішено нотаріусом.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що право позивача на спадщину може бути захищеним лише в судовому порядку шляхом визнання за ним права на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов невірного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, з мотивів наведених вище, колегія суддів доходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
у х в а л и в:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сидорак Наталії Богданівни – задовольнити. 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом ОСОБА_1 до Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області, третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок та господарські будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 94, 5 кв.м., з яких 62,5 кв.м. житлової площі та 32 кв.м. допоміжної площі. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29.04.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.