КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2026 року м. Київ справа №320/7409/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АБС ТЕХ»
до Державної служби України з безпеки на транспорті
Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби 
України з безпеки на транспорті
про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «АБС ТЕХ» із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог):
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.01.2022 №326644 у сумі 17 000 грн до Товариства з обмеженою відповідальністю «АБС ТЕХ».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.01.2022 відповідачем винесено спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №326644. Зокрема, було постановлено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АБС ТЕХ» адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн, у зв`язку з відсутністю посвідчення водія відповідної категорії, товарно-транспортної накладної, протоколу перевірки та адаптації тахографа. 
Позивач зазначає, що він не є автомобільним перевізником у розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та не може бути суб`єктом відповідальності за порушення статті 60 цього закону. Згідно договору оренди транспортних засобів №03/2020 від 21.03.2020, транспортний засіб - спеціалізований вантажний самоскид MERCEDES-BENZ ACTOR 411, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був переданий іншій юридичній особі, а саме ТОВ «Академбудсервіс». Тобто, на момент проведення перевірки обов`язки щодо забезпечення дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт покладалися на орендаря. 
Також, вказує, що рейдова перевірка, за результатами якої складено акт №292716 від 14.12.2021, була проведена з порушенням законодавчо встановлених процедур, зокрема без зупинення транспортного засобу, без присутності водія та без належної ідентифікації особи, яка керувала самоскидом. В акті перевірки не зазначено прізвище та ініціали водія, що, на думку позивача, свідчить про необґрунтованість висновків щодо порушень та відсутність доказів фактичного порушення позивачем вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Позивач у позовній заяві посилається на пояснення ОСОБА_1 , який у грудні 2021 року працював у ТОВ «Академбудсервіс» і здійснював від імені ТОВ «Академбудсервіс» перевезення вантажів самоскидом MERCEDES-BENZ ACTOR 411, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказана особа працювала у ТОВ «Академбудсервіс», на підтвердження чого надано довідку щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу від 28.08.2023, згідно якої останній заробітну плату за грудень 2021 року отримав у ТОВ «Академбудсервіс» та посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «С» з 10.07.2015. 
Окрім того, позивач вказує на факт ненадання належного повідомлення про розгляд справи, чим було порушено його право на захист та участь у процесі прийняття рішення. Відділ державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті направив повідомлення рекомендованим листом, проте докази його вручення позивачу відсутні, що суперечить вимогам пунктів 25, 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567. 
На підставі викладеного, позивач вважає, що постанову про накладення штрафу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню. Позивач також наголошує, що дії Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, пов`язані з проведенням перевірки та прийняттям постанови, суперечать принципу юридичної визначеності, порушують його права та підривають засади адміністративного судочинства щодо забезпечення балансу інтересів сторін у процесі адміністративного розгляду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив, вказавши на правомірність винесення постанови №326644 від 18.01.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу. 
Відповідач наголошує, що рейдова перевірка, проведена 14.12.2021, була здійснена відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку проведення рейдових перевірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567. Зазначає, що під час перевірки було встановлено порушення з боку водія транспортного засобу, а саме відсутність товарно-транспортної накладної, протоколу перевірки та адаптації тахографа, що є обов`язковими документами для здійснення вантажних перевезень. 
Відповідач, також, посилається на статтю 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якої суб`єкт господарювання, що здійснює вантажні перевезення, несе відповідальність за дотримання вимог законодавства. Він наголошує, що згідно зі статтею 18 цього Закону саме автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити наявність необхідної документації у водія. 
Окрім того, відповідач заперечує доводи позивача щодо неналежного повідомлення про розгляд справи. Відповідач зазначає, що відповідно до положень пункту 29 Порядку №1567 повідомлення про прийняття постанови було направлено позивачу рекомендованим листом. Відповідач вважає, що відсутність підтвердження вручення повідомлення не може бути підставою для визнання постанови незаконною. 
Також, вказує, що на момент перевірки транспортний засіб був зареєстрований за позивачем, а будь-які документи щодо передачі транспортного засобу в оренду або суборенду не були надані. Відповідач стверджує, що наявність договору оренди сама по собі не звільняє позивача від відповідальності за правопорушення у сфері автомобільного транспорту. 
Окрім цього, відповідач аргументує, що застосування адміністративно-господарських санкцій до суб`єкта господарювання є правомірним, якщо встановлено факт порушення господарських норм, а саме недотримання правил перевезення вантажів. Відповідач наголошує, що метою штрафу є забезпечення правопорядку в сфері транспортних перевезень та запобігання аналогічним порушенням у майбутньому. 
На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки винесена постанова є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята відповідно до вимог чинного законодавства України.
Разом з цим, відповідачем заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у задоволенні якого ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2026 відмовлено.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю «АБС ТЕХ» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 10.06.2019, номер запису 1000701070007087159. Взято на облік у ГУ ДПС у м. Києві, ДПІ у Печерському районі, код ЄДРПОУ 43054709. Основним видом діяльності ТОВ «АБС ТЕХ» є 77.32 «Надання в оренду будівельних машин і устаткування».
14.12.2021 посадовими особами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку від 09.12.2021 №000304 та щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 13.12.2021 по 19.12.2021 (відповідно до пункту 13 постанови КМУ від 08.11.2006 №1567) на автодорозі Н-01 Дніпровське шосе було проведено перевірку додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом №292716 від 14.12.2021.
З даних акту встановлено, що під час перевірки транспортного засобу «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , який належить ТОВ «АБС ТЕХ», виявлено порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час перевезення вантажу, про що свідчить ТТН №506316 від 14.12.2021, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме на момент перевірки відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, товарно-транспортна накладна, протокол перевірки та адаптації тахографу, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Крім того, в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом №292716 від 14.12.2021 зазначено, що водієм не надано документу, що посвідчує його особу, а також зафіксовано, що водій з актом ознайомлений, але від підпису та пояснень відмовився.
18.01.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі в.о. начальника Гаврилюка Д.В., на підставі акту №292716 від 14.12.2021 проведення працівниками Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №326644 та накладено стягнення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АБС ТЕХ» у сумі 17 000 грн за допущення позивачем відсутності посвідчення водія, ТТН, протоколу перевірки та адаптації тахографа на момент проведення перевірки, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі – Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
З огляду на вимоги підпункту 2 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 №2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі – Закон №2344-III), відповідно до частини 12 статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
На виконання вимог статті 6 Закону №2344-III постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок № 1567), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
Відповідно до пункту 22 Порядку №1567 у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
При цьому, положеннями пункту 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
За текстом статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Згідно з частиною першою статті 34 закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.
До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги.
Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.
За правилами статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.
Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
За частиною другою статті 49 Закону № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; .
Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.
Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Правові засади застосування адміністративно-господарських санкцій на момент винесення оскаржуваного рішення визначалися Господарським кодексом України (який втратив чинність 28.08.2025 на підставі Закону України № 4196-IX). Оскільки оцінка правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень здійснюється судом, виходячи з правового регулювання, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин та прийняття оскаржуваного акта, суд застосовує норми Господарського кодексу України у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення.
За змістом частини 1 статті 238, частини 1 статті 239 Господарського кодексу України (далі – ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф.
Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.
Отже, за своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону №2344-III, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання та у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.
Таким чином, системний аналіз вищевказаних правових норм свідчить про те, що відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту, під час перевезення вантажів, несуть перевізники, а не власники транспортних засобів, за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього відповідно до Правил дорожнього руху України.
Крім того, статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Позивач вказав, що він у цих правовідносинах не є автомобільним перевізником, а лише є власником транспортного засобу.
Вказане підтверджується договором оренди транспортних засобів від 21.03.2020 №03/2020, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «АБС ТЕХ» у порядку та на умовах, визначених цим договором, передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс», яке згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту (КВЕД 49.41), приймає у строкове платне користування транспортні засоби згідно з переліком до зазначеного договору. 
Актом прийому-передачі від 21.03.2020 визначено, що одним із транспортних засобів, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» на умовах оренди є спеціалізований вантажний самоскид «MERCEDES BENZ ACTROS 4144», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2004 року випуску, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 .
Згідно з положеннями договору оренди транспортних засобів від 21.03.2020 орендар був зобов`язаний дотримуватися встановленого режиму експлуатації, правил дорожнього руху та вимог законодавства щодо вантажних перевезень, а також нести відповідальність за використання орендованого транспортного засобу та покривати всі витрати, пов`язані з його експлуатацією.
Судом також встановлено, що договірні правовідносини між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» були припинені на підставі повідомлення позивача від 28.01.2022, яке було отримано орендарем 02.02.2022.
Таким чином, у період з 21.03.2020 по 02.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» на законних підставах використовувало самоскид «MERCEDES-BENZ ACTOR 4144», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2004 року випуску, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , для здійснення вантажних перевезень.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що на момент проведення перевірки 14.12.2021 позивач не здійснював перевезення вантажів, не був суб`єктом транспортної діяльності та не міг нести відповідальність за порушення, зафіксовані в акті №292716, оскільки відповідальність за дотримання вимог законодавства покладалася на орендаря Товариства з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс».
Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт того, що позивач не є автомобільним перевізником.
Посилання відповідача на ненадання водієм під час проведення перевірки всіх необхідних документів на підтвердження особи перевізника не є підставою для притягнення до відповідальності особи, яка не є таким перевізником. Автомобільним перевізником є особа, яка за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону №2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.
Необхідно враховувати, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону №2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб.
Автомобільний перевізник визначається на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу. 
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20.
У цій же справі Верховний Суд зазначає, що на місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону №2344-III). Колегія суддів не заперечує того, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону №2344-III. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону №2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).
Разом з тим, приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку №363 від 14.10.1997, визначено:
перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;
товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;
товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Аналіз вищезазначених положень Правил та форми, яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити), визначену цими Правилами та відображену в додатку.
Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні визначають, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах.
Водночас суд дослідив пояснення ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, згідно яких встановлено, що останній є водієм Товариства з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» та автомобільні перевезення вантажним транспортним засобом «MERCEDES-BENZ ACTOR 411», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 14.12.2021 здійснювались не позивачем, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс».
Крім того, з даних довідки щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу від 28.08.2023, згідно якої ОСОБА_1 заробітну плату за грудень 2021 року отримав у ТОВ «Академбудсервіс».
Згідно посвідчення КВЕ463310 водія ОСОБА_1 , останній мав право керування транспортними засобами категорії «С» з 10.07.2015 та здійснював експлуатацію вантажного транспортного засобу «MERCEDES-BENZ ACTOR 411», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 володів ключами запалювання транспортного засобу та був єдиним водієм, який здійснював його експлуатацію у спірний період. Це підтверджує його безпосередню причетність до керування автомобілем та можливість забезпечення виконання вимог законодавства про вантажні перевезення.
ОСОБА_1 пояснив, що на момент проведення рейдової перевірки 14.12.2021 транспортний засіб не був зупинений, а посадові особи Укртрансбезпеки не вимагали пред`явлення документів, таких як посвідчення водія, товарно-транспортна накладна чи протокол перевірки тахографа. Він також зазначив, що йому нічого не відомо про складення акту перевірки №292717, що ставить під сумнів правомірність проведення перевірки.
Суд бере до уваги, що відповідач у своєму відзиві на позов не надав доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що транспортний засіб не зупинявся для проведення перевірки. 
Суд звертає увагу, що в акті №292716 не зазначено прізвище та ініціали водія, що є істотним порушенням вимог Порядку №1567, оскільки відсутність цієї інформації унеможливлює ідентифікацію особи, відповідальної за можливі порушення, а також ставить під сумнів правомірність проведеної перевірки. 
Згідно з пунктом 12 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортного засобу повинна включати перевірку документів водія, а саме посвідчення водія відповідної категорії, товарно-транспортної накладної та інших необхідних документів для здійснення перевезення. Без встановлення особи водія неможливо підтвердити чи спростувати факт правопорушення.
Крім того, відсутність аудіо- та відеофіксації процесу перевірки, що передбачено пунктом 16 Порядку №1567, унеможливлює належну правову оцінку висновків відповідача. Суд звертає увагу, що зазначене позбавляє можливості підтвердити обставини перевірки, зафіксовані в акті перевірки.
Окрім цього, суд дослідив виписку про рух коштів по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс», з якої вбачається, що у період з 01.12.2021 по 30.12.2021 підприємством отримано кошти за надання послуг вантажних перевезень. Це підтверджує, що саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Академбудсервіс» здійснювало перевезення вантажів у спірний період.
Суд також враховує штатний розпис позивача, затверджений наказом №06/2021 від 01.11.2021, який не передбачає наявності посади водія, а тому позивач не міг здійснювати перевезення вантажів та не повинен був контролювати документи водія.
Відповідно до акту перевірки №292716 місцем проведення перевірки зазначено автодорогу Н-01 Дніпровське шосе, однак в акті перевірки не вказано конкретну ділянку дороги, а також не зазначено прізвище та ініціали водія, що є порушенням процедури фіксації правопорушення.
Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення порушень має бути складений акт перевірки, що містить чітке відображення фактичних обставин порушення. 
Суд звертає увагу, що в даному випадку не було встановлено особу водія вантажного транспортного засобу, не здійснено перевірку товарно-транспортної накладної, не здійснено належної фіксації факту відсутності чи наявності протоколу тахографа, що ставить під сумнів правомірність винесеного відповідачем рішення.
Таким чином, транспортний засіб відповідно до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у користування іншій особі, обставинами справи підтверджено, що позивач не провадив діяльність з перевезення вантажів автомобільним транспортом, тобто не був автомобільним перевізником на транспортному засобі станом на дату проведення перевірки. Відтак у цьому випадку, позивач є неналежним суб`єктом господарювання, який повинен нести відповідальність за встановлені відповідачем порушення.
Суд також бере до уваги відсутність належного повідомлення позивача про розгляд справи, що позбавило його права на захист та участь у процесі прийняття рішення. Відділ державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті направив повідомлення рекомендованим листом, проте докази його вручення в матеріалах справи відсутні, що суперечить вимогам Порядку №1567.
Отже, в діях позивача було відсутнє порушення, визначене абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ, однак, попри це, відповідач всупереч наведеним обставинам та положенням законодавства прийняв оскаржувану постанову, що свідчить про її протиправність та, відповідно, обґрунтованість позовних вимог щодо її скасування.
Решта доводів та заперечень сторін суд не досліджує, оскільки встановлення під час розгляду справи факту притягнення до відповідальності неналежної особи є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене у своїй сукупності, суд вважає, що відповідач дійшов помилкових висновків про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а оскаржувана постанова не відповідає критеріям, що встановлені частиною другою статті 2 КАС України.
Таким чином, при прийнятті спірної постанови посадові особи відповідача діяли не у відповідності до вимог чинного законодавства, що є достатньою підставою для скасування спірної постанови.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, тому ці витрати слід присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.01.2022 №326644 у сумі 17 000 грн до Товариства з обмеженою відповідальністю «АБС ТЕХ».
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АБС ТЕХ» судовий збір у розмірі 2 684,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя Колеснікова І.С.