ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6375/26 Справа № 175/5884/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Слобожанської селищної ради на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2026 року за позовною заявою органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Слобожанської селищної ради в особі виконавчого комітету Слобожанської селищної ради до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2026 року позовну заяву органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Слобожанської селищної ради в особі виконавчого комітету Слобожанської селищної ради до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав передано за підсудністю на розгляд до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області (51200, Самарівський р-н, Дніпропетровська обл., місто Самар, вул. Велика Ковалівка, будинок 10б).
З таким рішенням не погодився виконавчий комітет Слобожанської селищної ради, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що позовна вимога про стягнення аліментів не є похідною від позовної вимоги про позбавлення батьківських прав в розумінні ст. 188 ЦПК України. Поєднання у одному провадженні із вимогою про збільшення розміру аліментів вимоги про позбавлення батьківських прав не суперечить положенням процесуального закону.
Вказує, що ними було заявлено дві вимоги, як про позбавлення батьківських прав, так і про стягнення аліментів, а тому, вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено правила підсудності, оскільки позов був пред`явлений за правилами альтернативної підсудності за його місцем проживання, що є його правом.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Суд першої інстанції зазначив, що відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що за територіальною підсудністю відноситься до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана справа не підсудна Дніпровському районному суду Дніпропетровської області та підлягає передачі до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, за підсудністю.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.
Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу.
Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.
Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян.
Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У роз`ясненнях, що містяться в узагальненні Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року зазначено, що справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності - відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України (що узгоджується із ст. 27 чинного ЦПК України) за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (ч. 1 ст.113 ЦПК) (що узгоджується із ч. 15 ст. 28 чинного ЦПК України). Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК (що узгоджується із ч.1 ст. 28 чинного ЦПК України).
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року, у справі №200/11563/18.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Слобожанської селищної ради в особі виконавчого комітету Слобожанської селищної ради заявив дві вимоги: про позбавлення батьківських прав; про стягнення аліментів.
Колегія суддів звертає увагу, що позовна вимога про стягнення аліментів не є похідною від позовної вимоги про позбавлення батьківських прав в розумінні ст. 188 ЦПК України.
Поєднання у одному провадженні із вимогою про стягнення аліментів вимоги про позбавлення батьківських прав не суперечить положенням процесуального закону.
Таким чином, враховуючи зареєстроване місце позивача: АДРЕСА_2 , позивач, вірно визначив підсудність, та керуючись ч. 1 ст. 28 ЦПК України звернувся до Дніпровському районному суду Дніпропетровської області з позовною заявою.
Отже, викладені заявником в апеляційній скарзі доводи знайшли своє підтвердження, і дають підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена.
Згідно з положеннями п.1 ч. 1ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
За таких обставин, передаючи справу на розгляд іншому суду, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу виконавчого комітету Слобожанської селищної радизадовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2026 рокупро направлення позовної заяви на розгляд до Самарівського міськрайонного суду  Дніпропетровської областіскасувати.
Справу направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Повний текст постанови складено 22 червня 2026 року.

Судді: