№ 208/7560/23 
№ 2/207/28/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого судді Подобєд О.К.
при секретарі Рубцовій К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що 25.12.2007 року згідно кредитного договору №800002879 відповідач отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит на суму 36200 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 08.07.2016 року з відповідача стягнуто заборгованість у сумі 627676,67 гривень. Рішення по справі не виконане. Станом на 23.02.2022 рік на грошове зобов`язання, визначеного рішенням суду, нараховано 3% річних від суми заборгованості та становить 638239,49 гривень. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 31.03.2010 року з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість в розмірі 517835,73 грн. з якою відбулось часткове погашення на суму 60241,47 грн. 
За уточненими позовними вимогами просять стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 157394,32 грн., яка складається з 41106,68 грн. – заборгованість за ставкою 3% на заборгованість нараховану на невиконання грошового зобов`язання та інфляційних витрат в розмірі 116287,64 гривень.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги. 
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову повністю. Вважає їх необґрунтованими та незаконними. 
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає за наступних підстав. 
У судовому засіданні встановлено, що 25.12.2007 року згідно кредитного договору №800002879 відповідач отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит на суму 36200 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом. 
Станом на 23.02.2022 рік на грошове зобов`язання, визначеного рішенням суду, нараховано 3% річних від суми заборгованості та становить 638239,49 гривень. 
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 31.03.2010 року, справа №213-1/31/10 підтверджується, що з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість в розмірі 517835,73 грн., з яких 285506,79 грн. – заборгованість за кредитом, 56998,32 грн. – за нарахованими відсотками та 175330,62 грн. – пені. 
Правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року у справі №761/42030/21).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
У статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. 
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц виклала правовий висновок про те, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначене є наслідком дії загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, котрі є підставами її вимог і заперечень.
Судом встановлено, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного свого права 16.08.2023 року, а рішення Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» про стягнення з відповідача позивача заборгованості в розмірі 517835,73 гривень ухвалено 31.03.2010 року.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Наслідки спливу позовної давності спрямовані на забезпечення правової визначеності, захист потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігання несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу.
Оскільки позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише 16.08.2023 року, тобто поза межами загального строку позовної давності, даний строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини.
Про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності заявлено відповідачем у відповідній заяві та безпосередньо у судовому засіданні.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
З огляду на наведене, дослідивши фактичні обставини справи, виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному,повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справив їх сукупності, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 81, 89, 141, 263 – 265 ЦПК України, суд, - 

ВИРІШИВ: 

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       Подобєд О.К.