Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
10 червня 2026 року № 520/25665/25
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Комунального підприємства "Харківводоканал" про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код 14099344) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Харківводоканал" (вул. Конторська, буд. 90, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61052, код ЄДРПОУ 03361715), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ( НОМЕР_1 в ХОУ АТ «Ощадбанк» МФО 351823 код ЄДРПОУ 14099344 заборгованість по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за віком на пільгових умовах, за червень 2025 року за Списком 2 – 80 640,40 грн., за липень 2025 року за Списком 2 -72 970,70 грн., за серпень 2025 року за Списком 2 – 89 351,35 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок невиконання вимог діючого законодавства щодо відшкодування витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах у відповідача склалась заборгованість перед Головним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області за червень 2025 року за Списком 2 – 80 640,40 грн., за липень 2025 року за Списком 2 -72 970,70 грн., за серпень 2025 року за Списком 2 – 89 351,35 грн.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Відповідно до приписів чинного адміністративного законодавства, суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Суддя у період з 10.11.2025 по 14.11.2025 та з 22.12.2025 по 13.01.2026 перебував у відпустці.
Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.
Комунально підприємство "Харківводоканал" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа (код ЄДРПОУ 03361715).
Відповідач як організація, працівники якої вийшли на пенсію на пільгових умовах, зобов`язаний сплачувати Пенсійному фонду витрати на виплату та доставку таким працівникам пільгової пенсії.
Так, позивачем зазначено, що заборгованість у відповідач з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах складає: за червень 2025 року за Списком 2 – 80 640,40 грн., за липень 2025 року за Списком 2 -72 970,70 грн., за серпень 2025 року за Списком 2 – 89 351,35 грн.
Розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій є не оскарженим відповідачем та відповідно узгодженими.
Позивачем зазначено, що оскільки у строк, визначений п. 6.7 Інструкції, відповідачем самостійно не відшкодовано витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, заборгованість відповідача перед Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області складає: за червень 2025 року за Списком 2 – 80 640,40 грн., за липень 2025 року за Списком 2 -72 970,70 грн., за серпень 2025 року за Списком 2 – 89 351,35 грн.
Розглядаючи справу по суті, суд зазначає наступне.
Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначені категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах. Зокрема, відповідно до пункту "а" цієї статті на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць. Пунктами "б" - "з" зазначеної статті Закону визначено, що до цих категорій також належать: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Абзацом четвертим пункту 1 статті 2 Закону № 400/97-ВР визначено, що для платників збору, визначених пунктами 1 і 2 частини першої статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та призначених після дня набрання чинності зазначеним Законом відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у період до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Положеннями частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку:
- підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком;
- за рахунок коштів Державного бюджету України пенсії, призначені особам відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (стосовно осіб, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та відповідно до статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та після цієї дати відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 цього Закону (стосовно осіб, які працювали у сільськогосподарських товаровиробників, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та частини третьої статті 114 цього Закону.
Процедура стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначається Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663 (далі по тексту - Інструкція).
Пунктом 6.1 Інструкції визначено, що для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б-з» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пунктом 6.2 Інструкції визначено, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи.
Таким чином, відповідач, як платник збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та юридична особа, колишнім працівникам якого призначено пільгові пенсії, зобов`язаний відшкодовувати Пенсійному фонду витрати на виплату та доставку пільгових пенсій цим працівникам.
Згідно з п.6.4 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Згідно п.6.7 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Пунктом 6.8 Інструкції передбачено, що у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона "Крим"). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.
На виконання вимог Інструкції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області відповідачу були направлені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, згідно яких розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсії складає: за червень 2025 року за Списком 2 – 80 640,40 грн., за липень 2025 року за Списком 2 -72 970,70 грн., за серпень 2025 року за Списком 2 – 89 351,35 грн.
Розрахунки відповідачем не оскаржувались. За таких підстав вказані розрахунки вважаються узгодженими відповідачем. В добровільному порядку відповідачем не було сплачено заборгованість.
Щодо питання про те, чи пов`язується виникнення у юридичної особи обов`язку з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій виключно з державною реєстрацією припинення підприємства, що реорганізується, чи такий обов`язок переходить до правонаступника з моменту переходу прав та обов`язків відповідно до передавального акта, та чи може формальна відсутність запису про припинення юридичної особи бути самостійною підставою для звільнення правонаступника від виконання встановленого законом публічно-правового обов`язку, суд зазначає наступне.
Так, суд вказує, що нормативне регулювання реорганізації юридичних осіб міститься у ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації майно, права та обов`язки юридичної особи переходять до її правонаступників.
Стаття 106 ЦК України визначає, що реорганізація здійснюється за рішенням учасників юридичної особи або органу, уповноваженого установчими документами, а у випадках, встановлених законом, - за рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування.
Згідно з частинами другою та третьою статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами комісія з припинення складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи стосовно всіх її кредиторів і боржників, включаючи зобов`язання, що оспорюються сторонами. Передавальний акт затверджується органом, який прийняв рішення про припинення юридичної особи.
Із наведених положень убачається, що законодавець пов`язує реорганізацію юридичної особи шляхом приєднання з переходом до правонаступника всіх прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється, на підставі передавального акта, який фіксує факт такого переходу.
Такий підхід послідовно відображений у судовій практиці. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 зазначено, що лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво між кількома особами. Натомість при злитті, приєднанні чи перетворенні правонаступником є одна особа, а тому будь-який розподіл прав та обов`язків виключається. Відсутність у передавальному акті згадки про конкретне майно або зобов`язання не означає, що вони не перейшли до правонаступника.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 761/40822/21, у якій наголошено, що правонаступництво юридичної особи за своєю природою є універсальним та передбачає одночасний перехід до правонаступника всіх прав і обов`язків юридичної особи, що припиняється, незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган спрямовує волю на передачу не окремих прав чи обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто у разі універсального правонаступництва до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта.
Отже, зі змісту частини першої статті 104 та статті 107 ЦК України у їх системному зв`язку з правовими позиціями Верховного Суду випливає, що при реорганізації юридичної особи шляхом приєднання, до правонаступника переходить увесь комплекс прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється, без будь-яких винятків чи обмежень. Такий перехід охоплює всі активи і пасиви, включаючи наявні, спірні та невиконані зобов`язання.
Волевиявлення уповноваженого органу, спрямоване на реорганізацію шляхом приєднання, має наслідком передачу не окремих прав чи обов`язків, а всієї їх сукупності як єдиного майнового комплексу. За своєю правовою природою такий перехід є універсальним правонаступництвом, що означає повний та безумовний перехід до правонаступника всіх без винятку прав і обов`язків юридичної особи, яка припиняється.
Як убачається з пункту 1 рішення Харківської міської ради 4 сесії 5 скликання від 12 січня 2011 року № 132/11 «Про реорганізацію шляхом приєднання комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "Вода"», міська рада вирішила:
«Реорганізувати в порядку, встановленому чинним законодавством, комунальне підприємство "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" шляхом приєднання його до комунального підприємства каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод"».
Зазначене рішення прийнято уповноваженим органом місцевого самоврядування в межах його компетенції та є юридичною підставою для здійснення реорганізації у формі приєднання. Відповідно до статей 104, 107 ЦК України така форма реорганізації зумовлює перехід усього майна, прав та обов`язків юридичної особи, що приєднується, до правонаступника.
Оскільки рішенням не передбачено розподілу прав та обов`язків між кількома суб`єктами, приєднання має наслідком універсальний перехід усього комплексу прав та обов`язків до юридичної особи, до якої здійснено приєднання.
Водночас для правильного вирішення цього спору необхідно з`ясувати, з яким юридичним фактом закон пов`язує момент виникнення правонаступництва при реорганізації юридичної особи та чи залежить набуття прав і обов`язків правонаступником від внесення запису про припинення юридичної особи, що реорганізується, до ЄДР.
Правові засади державної реєстрації припинення юридичної особи визначені Законом № 755-IV.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 цього Закону державна реєстрація є офіційним засвідченням державою факту створення, припинення юридичної особи або інших змін у її статусі шляхом внесення відповідних відомостей до ЄДР.
Згідно пункту 26 частини другої статті 9 зазначеного Закону в ЄДР містяться дані про перебування юридичної особи у процесі припинення, у тому числі дані про рішення щодо припинення юридичної особи, відомості про комісію з припинення (ліквідатора, ліквідаційну комісію, керуючого припиненням тощо) та про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог.
Пунктом 11 частини першої статті 17 цього Закону встановлено, що державна реєстрація припинення юридичної особи здійснюється на підставі поданих документів, зокрема передавального акта - у разі реорганізації.
Подібні положення закріплені у пункті 9 частини четвертої статті 17 цього Закону, згідно якого для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи подається, зокрема, примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта або розподільчого балансу - у разі внесення змін, пов`язаних із внесенням даних про юридичну особу, правонаступником якої є зареєстрована юридична особа
Системний аналіз положень статей 104, 107 ЦК України у їх взаємозв`язку із нормами Закону № 755-IV свідчить, що державна реєстрація припинення юридичної особи має реєстраційний (публічний) характер і спрямована на офіційне засвідчення вже вчинених юридичних дій, але не створює самого факту правонаступництва, оскільки юридичним фактом, з яким закон пов`язує визначення обсягу та суб`єкта переходу прав і обов`язків при реорганізації шляхом приєднання, є затвердження передавального акта. Саме цей документ фіксує універсальний перехід усього комплексу активів і пасивів юридичної особи, що припиняється, до її правонаступника. Якщо передавальний акт затверджений і з нього вбачається передача всіх прав та обов`язків, правонаступництво вважається таким, що настало, незалежно від технічної завершеності реєстраційної процедури.
Такий підхід узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду. Зокрема, об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц прямо вказала, що момент переходу прав та обов`язків при приєднанні не пов`язується із внесенням запису до Єдиного державного реєстру про припинення юридичної особи. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 802/1950/17-а та від 20 лютого 2025 року у справі № 916/925/24.
Верховний Суд у цих справах наголосив, що пов`язування моменту виникнення правонаступництва виключно з державною реєстрацією припинення створює ризик порушення прав кредиторів та допускає ситуацію, за якої правонаступник фактично отримує все майно правопопередника, але не несе відповідальності за його зобов`язаннями. Такий формальний підхід є несумісним із природою універсального правонаступництва.
Отже, аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що внесення запису до ЄДР має декларативний характер і не може переважати над реальним переходом прав та обов`язків, засвідченим передавальним актом. Відсутність запису про припинення юридичної особи, що реорганізується, сама по собі не свідчить про відсутність правонаступництва та не є самостійною підставою для звільнення правонаступника від виконання обов`язків, у тому числі публічно-правового характеру.
За наявності передавального акта, яким передано всі активи та пасиви юридичної особи, що припиняється, а також з огляду на встановлений факт припинення нею господарської діяльності та відсутності у неї можливості самостійно виконувати майнові зобов`язання, обов`язок щодо їх виконання переходить до правонаступника незалежно від завершення державної реєстрації припинення.
Державна реєстрація припинення юридичної особи в результаті реорганізації є завершальною стадією відповідної процедури та має публічно-реєстраційний характер. Водночас вона не є самостійним юридичним фактом виникнення правонаступництва, оскільки перехід прав та обов`язків пов`язується законом із затвердженням передавального акта.
Формальне збереження в Єдиному державному реєстрі запису про юридичну особу, яка припинила господарську діяльність та передала свій майновий комплекс правонаступнику, не може розглядатися як підстава для звільнення останнього від виконання обов`язків, що перейшли до нього у порядку універсального правонаступництва.
Пунктом 2.1 Статуту КП «Харківводоканал» визначено, що підприємство є правонаступником: Виробничого управління каналізаційного господарства м. Харкова, Державного комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод», Комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод».
Зміна найменування юридичної особи не є припиненням суб`єкта права і не тягне виникнення нової юридичної особи. Ідентифікаційний код юридичної особи (ЄДРПОУ) залишається незмінним, що свідчить про продовження існування того самого суб`єкта господарювання. Відтак права та обов`язки, набуті КП КГ «Харківкомуночиствод» у результаті приєднання КП «ВТП «Вода», збереглися за тією ж юридичною особою після зміни її найменування на КП «Харківводоканал».
За таких обставин саме юридична особа, до якої було здійснено приєднання, незалежно від подальшої зміни її найменування, є правонаступником прав та обов`язків підприємства, що приєдналося.
Крім того, суд зазначає, що Статут юридичної особи лише відображає її правовий статус і не є джерелом виникнення правонаступництва. Відсутність у ньому окремої згадки про КП «ВТП «Вода» не може нівелювати правові наслідки прийнятого рішення про приєднання та не впливає на факт переходу прав і обов`язків у результаті реорганізації.
При цьому колегія суддів також зазначає, що для правильного вирішення спору та перевірки доводів сторін щодо правових наслідків реорганізації КП «ВТП «Вода» підлягають врахуванню обставини, встановлені судовими рішеннями у пов`язаних справах за участю відповідних суб`єктів, які набрали законної сили та стосуються прийняття рішення про приєднання, затвердження передавального акта, припинення господарської діяльності цього підприємства і стану його майнових показників.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються повторно під час розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Застосування зазначеної норми у цій справі означає врахування вже встановлених судами фактів, що мають значення для оцінки правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, і не пов`язане з установленням судом касаційної інстанції нових фактичних обставин поза межами повноважень, визначених статтею 341 КАС України.
Так, рішенням господарського суду Харківської області у справі № 5023/538/11 встановлено, що рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 12 січня 2011 року № 132/11 КП «ВТП «Вода» реорганізовано шляхом приєднання до КП КГ «Харківкомуночиствод». 27 вересня 2011 року комісією з реорганізації прийнято рішення про припинення господарсько-фінансової діяльності КП «ВТП «Вода» з 30 вересня 2011 року. 17 жовтня 2011 року затверджено передавальний акт станом на 01 жовтня 2011 року, яким передано всі активи та пасиви КП «ВТП «Вода» до КП КГ «Харківкомуночиствод» з набуттям останнім усіх прав та обов`язків.
У зазначеній справі також встановлено, що відповідно до передавального акта та ліквідаційного балансу КП «ВТП «Вода» станом на 01 жовтня 2011 року на балансі підприємства активи та пасиви були відсутні, господарська діяльність припинена, а розрахункові рахунки підприємства закриті.
Аналогічні обставини встановлені судовими рішеннями господарського суду Харківської області від 05 вересня 2017 року та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2017 року у справі № 922/3470/16, якими підтверджено затвердження передавального акта, припинення господарської діяльності КП «ВТП «Вода» та складання ліквідаційного балансу із нульовими показниками.
Наведені судовими рішеннями обставини щодо припинення господарської діяльності КП «ВТП «Вода», відсутності активів і пасивів за ліквідаційним балансом, а також закриття розрахункових рахунків свідчать про втрату цим підприємством можливості здійснювати господарську діяльність і виконувати майнові зобов`язання.
За таких умов покладення обов`язку з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на підприємство, яке передало всі активи, припинило діяльність і фактично позбавлене майнової основи для здійснення розрахунків, суперечило б правовій природі універсального правонаступництва та положенням пункту 6.3 Інструкції, яким прямо передбачено перехід відповідного обов`язку до правонаступника у разі реорганізації.
Універсальне правонаступництво означає повний і одночасний перехід усього комплексу прав і обов`язків від юридичної особи, що припиняється, до правонаступника. Передача всіх активів і пасивів за передавальним актом виключає можливість збереження відповідальності за зобов`язаннями за суб`єктом, який втратив економічну спроможність їх виконувати, а також не допускає існування подвійної відповідальності як у підприємства, що приєдналося, так і у його правонаступника.
Формальне перебування юридичної особи у стані припинення саме по собі не може блокувати реалізацію прав кредитора, якщо встановлено факт реорганізації та передачі всіх прав і обов`язків іншій юридичній особі. Інше тлумачення створювало б ситуацію, за якої суб`єкт, що отримав майно і продовжує діяльність, не ніс би відповідальності, тоді як підприємство без активів залишалося б формальним боржником, неспроможним виконати зобов`язання.
Такий підхід призвів би до фактичної неможливості виконання судового рішення, що не узгоджується з вимогами статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, гарантіями статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині ефективного судового захисту та принципом добросовісності, закріпленим у статті 3 ЦК України. Покладення обов`язку на юридичну особу, яка фактично припинила господарську діяльність, не має активів та не здійснює розрахунків, створювало б ситуацію, за якої судове рішення не забезпечувало б реального поновлення порушеного права. Механізм відшкодування витрат на доставку пільгових пенсій спрямований на забезпечення стабільності солідарної системи пенсійного страхування та захист публічного інтересу, а тому не може зводитися до формального покладення обов`язку на суб`єкта, неспроможного його виконати.
З урахуванням публічно-правової природи обов`язку з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, універсального характеру правонаступництва при приєднанні, правових позицій Верховного Суду щодо моменту переходу прав і обов`язків, а також встановлених у справі та преюдиційно підтверджених обставин передачі всіх активів, припинення господарської діяльності та закриття розрахункових рахунків КП «ВТП «Вода», суд доходить висновку, що КП «Харківводоканал» набуло статусу універсального правонаступника незалежно від внесення запису про припинення до Єдиного державного реєстру.
Отже, саме на КП «Харківводоканал» покладається обов`язок з відшкодування спірних сум витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.03.2026 у справі № 520/35281/24.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за червень 2025 року за Списком 2 – 80 640,40 грн., за липень 2025 року за Списком 2 -72 970,70 грн., за серпень 2025 року за Списком 2 – 89 351,35 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, 
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов. 2,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код 14099344) до Комунального підприємства "Харківводоканал" (вул. Конторська, буд. 90, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61052, код ЄДРПОУ 03361715) про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ( НОМЕР_1 в ХОУ АТ «Ощадбанк» МФО 351823 код ЄДРПОУ 14099344 заборгованість по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за віком на пільгових умовах, за червень 2025 року за Списком 2 – 80 640,40 грн., за липень 2025 року за Списком 2 -72 970,70 грн., за серпень 2025 року за Списком 2 – 89 351,35 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов