Справа № 645/1318/26
Провадження № 2/645/1770/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року         місто Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Костіної І.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бугай К.О.,
відповідача ОСОБА_1 ( в режимі відеоконференції),
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Немишлянського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», в особі філії «Харківзбут», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», в особі філії «Харківзбут», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованості за період з 01.02.2014 р. по 30.06.2015 р. за послуги теплопостачання у сумі 3851,28 грн. та солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за період з 01.02.2014 р. по 31.12.2025 р. за послуги теплопостачання у сумі 68583.01 грн., а також: 1264,2 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.12.2025 ; 732,72 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.12.2025 ; 2123,1 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.12.2025; 690,48 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.12.2025 ; та судові витрати в сумі 2662,4 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" надають послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі отримують ці послуги, проте не в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Ухвалою суду від 20.02.2026 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
12.03.2026 року до канцелярії суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», в якому остання просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період до 29.01.2023 року, виключити з переліку боржників ОСОБА_1 та визначити єдиного боржника ОСОБА_2 .
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_1 , вказує, що у зазначений у позові період з 01.02.2014 по 31.12.2025 договір на надання послуг КП «Харківські теплові мережі» з нею не укладався та нею не проводилася оплата послуг з теплопостачання. У період з 01.02.2014 по 29.12.2017 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку та з 29.12.2017 по 28.12.2020 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6 річного віку (за медичними показами, відповідно до висновку ЖК). Заробітну плату у цей період не отримувала. Власник нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , є її колишній чоловік ОСОБА_2 який постійно проживає у цій квартирі та є споживачем комунальних послуг. З лютого 2021 року по теперішній час ОСОБА_1 проживає у м. Полтаві та відповідно комунальними послугами у вказаній квартирі не користуються, фактично проживаю за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, просила врахувати, що на її утриманні є неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та мати – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом 2 групи.
Від відповідача ОСОБА_2 20.03.2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача за період, що перевищує три роки до дати подання позову та відмовити в задоволенні позовних вимог за період з 01.02.2014 року по 29.01.2023 року; визначити пропорційно частки заборгованості та судових витрат окремо для кожного відповідача та зобов`язати позивача зробити перерахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2014 року по 31.12.2025 року в частині розподілу персональної відповідальності з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , оскільки позивачем не враховано проживання ОСОБА_1 за вдресою АДРЕСА_1 , в період з 01.02.2014 року по 30.04.2015 року. 
16.04.2026 року до суду через підсистему « Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів, відповідно до якого відповідача просить долучити докази постійного проживання у м. Полтава.
Представником позивача Редькою С.І. 17.04.2026 року до суду було подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просимо змінити позовні вимоги та стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 борг за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період з 04.2017 р. по 31.01.2021 р. у сумі 24 628,35 грн, стягнути персонально з ОСОБА_2 борг за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період 01.02.2021 р. по 31.12.2025 р. у сумі 35 287,15 грн, а також 1264,2 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 32,72 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 2123,1 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р; 690,48 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання не оспорював наявність заборгованості, проте заперечував щодо індивідуальної відповідальності, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 хоча фактично не проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , проте зареєстрована за вказаною адресою.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засідання не заперечувала щодо уточнених позовних вимог, однак зазначила , що з лютого 2021 року не проживає за адресою реєстрації. Крім того, просила не стягувати заборгованість з 2017 року, з підстав викладених у відзиві.
Суд, заслухавши пояснення відповідачів, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідкою про склад сім`ї) від 20.02.2026 року № b646e1e4-4d53-4132-ac0c-1bd1e984ff88 ( а.с.13).
Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеною за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 04.2017 до 31.12.2025 у розмірі 59 915,50 грн.( а.с. 149-150).
Згідно з відомістю про нарахування та оплату за обслуговування ВБС теплопостачання та обслуговування ВБС постачання гарячої води, складеною за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується заборгованість за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 до 31.12.2025 у розмірі 2 123,10 грн. та за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем та постачання гарячої води за період з 01.07.2022 до 31.12.2025 у розмірі 690,48 грн. ( а.с.9).
Відповідно до відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговування за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, складеною за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується заборгованість за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 до 31.12.2025 у розмірі 1 264,20 грн. та постачання гарячої води у розмірі 732,72 грн.( а.с.10).
Відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
За вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 5 частини 2 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (який введено в дію з 01.05.2019) передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За положенням ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. №630 (чинній на період виникнення спірних правовідносин) розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
На підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 на офіційному сайті КП «ХТМ» розміщено 31.10.2021 індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності 01.12.2021.
З 01.12.2021 на підставі ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII у багатоквартирних будинках набрали чинності індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання та опубліковані на офіційному сайті КП «ХТМ» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua від 31.10.2021.
Відповідно до п.4 Індивідуального договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.
Пункт 5 Індивідуальних договорів передбачає, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Згідно з п.51,52,53 Індивідуальних договорів передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Цей договір може бути розірваний у разі прийняття рішення співвласниками щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до статті 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги
Отже, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказаний правовий висновок є незмінним.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги, зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.
КП «Харківські теплові мережі» створене на підставі рішення 16 сесії Харківської міської ради 4-го скликання № 191/03 від 24.09.2003 і є власністю територіальної громади міста Харкова, управління якою здійснює Харківська міська рада. Згідно з рішенням №946 від 30.09.2003 року Харківського міськвиконкому КП «Харківські теплові мережі» визначене виконавцем послуг у житловому фонді з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води у комунальної власності м. Харкова.
Відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», згідно постанові №446 від 30.03.2017 року КП «Харківські теплові мережі» має безстрокові ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії.
Також, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Так, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» постачає теплову енергію на потреби опалення у багатоквартирні будинки м. Харкова на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 .
Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідачі відмовлялися від споживання послуг з теплопостачання у встановленому порядку, або з претензіями щодо невиконання ними зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг суду.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 вищевказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:
плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;
плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України;
плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17).
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустимими та достовірними доказами довів, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади м. Харкова, та є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем за вказаною адресою. Також позивачем доведено, що за вказаною адресою за період з 04.2017 до 31.12.2025 року були надані відповідачу житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, вартість яких не була сплачена відповідачами у повному обсязі.
Твердження відповідача ОСОБА_1 щодо виключення її з переліку боржників та відмови в задоволенні позову за період з 04.2017 року по 31.01.2021 року, оскільки у зазначений період остання перебувала у декретній відпустці та не отримувала заробітню плату, у зв`язку з чим не мали змогу сплачувати кошти за комунальні послуги, судом не приймаються з підстав викладених вище.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заборгованості за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період з 04.2017 р. по 31.01.2021 р. у сумі 24 628,35 грн та персонально з ОСОБА_2 борг за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період 01.02.2021 р. по 31.12.2025 р. у сумі 35 287,15 грн, а також 1264,2 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 32,72 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 2123,1 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р; 690,48 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р. 
Відповідач ОСОБА_2 не погоджуючись з вказаними вимогами заперечував щодо персонального стягнення з нього заборгованості за комунальні послуги за період з 01.02.2021 року по 31.12.2025 року та вважав, що заборгованості за вказаний період має бути стягнута з відповідача ОСОБА_1 так само.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що ОСОБА_1 фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1 . 
Як зазначалось вище, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Таким чином, для покладення на особу обов`язку зі сплати житлово-комунальних послуг суд зобов`язаний на підставі належних та допустимих доказів встановити факт того, що така особа фактично користувалася такими послугами, тобто була їх споживачем в розумінні закону.
При цьому, сам по собі факт реєстрації місця проживання особи за адресою надання житлово-комунальних послуг не є беззаперечним доказом споживання таких послуг. Зазначена обставина підлягає оцінці та врахуванню в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, на підставі чого можна дійти висновку про наявність або відсутність цих обставин.
За наявними в матеріалах справи доказами встановлено і відповідачем ОСОБА_1 визнається, що вона з 26.06.2015 року і до тепер зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас, відповідно до довідки виданої АТ «Українська залізниця від 16.04.2026 року № НСК-09-45/150 ОСОБА_1 з 02.02.2021 року по 06.12.2023 року працювала в виробничому підрозділі « Полтавська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» за адресою м. Полтава, вул. Гайового, буд. 5 (а.с. 124).
Відповідно до довідки ПАТ «ЯВІР-2000» №181 від 16.04.2026 року ОСОБА_1 з 01.10.2024 року та по теперішній час працює інженером з охорони праці в ПП « Явір-2000» за адресою м. Полтава, вул. Вокзальна, буд. 6 та в робочий час фактично знаходиться на робочому місці, режим дистанційної та онлайн роботи не застосовувався (а.с.125).
Зазначені обставини дають підстави стверджувати, що протягом періоду з 01.02.2021 по 31.12.2025 ОСОБА_1 не споживала та не могла споживати житлово-комунальні послуги, які надаються позивачем за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги за період з 01.02.2021 р. по 31.12.2025 року.
Щодо застосування позовної давності до заявлених вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17).
Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною заявою є 19.02.2026 року, а період нарахуванням заборгованості останнім, згідно уточнених позовних вимог, становить з 04.2017 по 31.12.2025.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, скасовано з 30.06.2023.
Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Законом України №4434-ІХ від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», що набув чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено.
Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Законом України №4434-ІХ від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною заявою 19.02.2026 та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 04.2017 по 31.01.2025, строк позовної давності позивачем не пропущено щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії період з 19 вересня 2017 року до 31.12.2025 року.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії період з 04.2017 до 18.09.2017 на суму 256,21 грн позивачем пропущено строк позовної давності, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині у зв`язку з пропуском позовної давності.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 10.2017 по 31.01.2025 у відповідачів за послуги постачання теплової енергії та гарячої води наявна заборгованість у сумі 59 659,29 грн.
До позовних вимог про стягнення заборгованості за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.12.2025 у розмірі 1264,2 грн; 32,72 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 2123,1 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р; 690,48 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р., не підлягає застосуванню позовна давність, оскільки вказані вимоги заявлені в межах позовної давності. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за послуги теплопостачання та гарячої води, в межах позовної давності у сумі 59 659,29 грн, а також: 1264,2 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 32,72 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 2123,1 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р; 690,48 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р.
Щодо визначення пропорційної частки заборгованості окремо для кожного відповідача.
Частина 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладає на відповідачів, як споживачами комунальних послуг, саме солідарний обов`язок сплати за комунальні послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Положеннями ч. 2 ст. 543 ЦК України визначено, що кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.
Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Згідно із ч. 3-5 ст. 543 ЦК України, солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.
Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частина перша статті 544 ЦК України).
Наявність факту проживання та/або реєстрації особи у житловому приміщенні споживача є підставою для виникнення солідарної відповідальності. У такому разі надавач житлово-комунальних послуг має право вимагати виконання зобов`язання: частково або в повному обсязі від усіх боржників разом; або від будь-кого з них окремо (наприклад, від одного зареєстрованого чи проживаючого).
Таким чином, суд не вбачає підстав для визначення пропорційної частки заборгованості окремо для кожного відповідача, з урахуванням заявлених позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів за період з 04.2017 року по 31.01.2021 року.
З огляду на зазначене, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме: стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період з 10.2017 р. по 31.01.2021 р. у сумі 24 372,14 грн, стягнути з ОСОБА_2 борг за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період 01.02.2021 р. по 31.12.2025 р. у сумі 35 287,15 грн, а також 1264,2 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 32,72 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 2123,1 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р; 690,48 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р.
Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, пропорційно до задоволених вимог.
Оскільки, розмір заявлених позовних вимог КП «ХТМ» задовольняються судом частково 99,60%, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 2 651,75 гривень.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 610, 625 ЦК України, ст. 150, 156, 162 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, 

ВИРІШИВ:
Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», в особі філії «Харківзбут», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості– задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», в особі філії «Харківзбут», заборгованість за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період з 10.2017 р. по 31.01.2021 р. у сумі 24 372,14 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», в особі філії «Харківзбут», заборгованість за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період 01.02.2021 р. по 31.12.2025 р. у сумі 35 287,15 грн, а також 1264,2 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 32,72 грн за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.12.2025; 2123,1 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р; 690,48 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 р. по 31.12.2025 р.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», в особі філії «Харківзбут», витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 651 грн. 75 коп. по 1 325,87 грн. з кожного.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення. 
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», в особі філії «Харківзбут», р/р НОМЕР_2 АТ « ПУМБ», ЄДРПОУ 45929670, адреса: 61038, м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 28-А;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 27.05.2026.

Суддя І.Г.Костіна