Справа №577/1330/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ярмак О. М.	
Номер провадження 33/816/1174/26 	Суддя-доповідач Янголь Є. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Янголь Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2026 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 665,60 грн за те, що він 03 березня 2026 року о 23 год. 25 хв. в м. Конотоп Сумської області по 2-му пров. вул. Вирівської керував автомобілем «ВАЗ 21070», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційною скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2026 року, а провадження у справі відносно нього закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. В обґрунтування поважності причин пропуску звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що постанову в день її прийняття він не отримував. 18.03.2026 року його захисник – Юсан І.О. звернулася до суду із заявою про видачу копії постанови, однак видали її лише 30.03.2026 року. 
В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується із постановою та вважає її незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки суддя першої інстанції не дотримався вимог ст. 245 КУпАП, не дослідив належним чином долучені до матеріалів справи докази, у зв`язку з чим дійшов неправильного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказує, що під час спілкування з поліцейськими у нього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння і після проходження огляду він фактично не погодився із результатом, а працівники поліції не роз`яснили відповідні права пов`язані з цим, стосовно можливості пройти огляд в медичному закладі саме з метою оскарження результату та наслідків невчинення таких дій, а лише формально отримали його згоду. 
Просить врахувати, що його необізнаність в процедурі проведення огляду, при відсутності з боку представника держави зрозумілого роз`яснення відповідних прав на оскарження результату огляду може бути розцінена як порушення права на захист.
Зазначає, що є діючим військовослужбовцем, і вважає, що під час виявлення адміністративного правопорушення працівники поліції повинні були залучити представників ВСП. У зв`язку з тим, що вказаний орган не був залучений, процедура огляду на стан сп`яніння була проведена з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, а протокол складено неналежним суб`єктом.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , про розгляд скарги були повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, захисник подала заяву про відкладення розгляду скарги у зв`язку з неможливістю явки ОСОБА_1 до суду через перебування на військовій службі.
Апеляційний суд зазначає, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 неодноразово призначалась, а саме 06.05.2026р., 19.05.2026р. та 16.06.2026р., про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, однак на всі призначені судові засідання захисником Юсан І.О. були подані клопотання про відкладення судового засідання, в яких зазначала про неможливість явки до суду ОСОБА_1 у зв`язку із перебуванням на військовій службі, жодних доказів про неможливість явки до суду не надавала, про можливі дати судових засідань, в які він міг би з`явитися, не повідомляла, заяв про розгляд справи в режимі відеоконференції не надавала. Надану захисником довідку про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, суд не розцінює як доказ неможливості явки у судове засідання, оскільки така довідка підтверджує лише статус військовослужбовця і ніяким чином не підтверджує неможливість приймати участь у судовому засіданні особисто чи в режимі відеоконференції. 
Крім того, працівник Сумського апеляційного суду телефонувала захиснику та здійснила спробу погодити можливу дату судового засідання, на що захисник 20.05.2026 повідомила, що ОСОБА_1 зможе взяти участь в судовому засіданні після 15.06.2026, що підтверджується телефонограмою, але в призначене судове засідання на 16.06.2026 він знову не з`явився. Особисто від ОСОБА_1 заяв про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до частин 4 - 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом 20 днів з дня надходження справи до суду; апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання; неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Дії ОСОБА_1 та його захисника, пов`язані із поданням клопотань про відкладення розгляду справи, мають ознаки зловживання правом, оскільки вони в судові засідання не з`являються, доказів неможливості явки до суду не надають, у погоджену дату судового засідання також не з`явилися, не скористалися можливістю розгляду справи в режимі відеоконференції та не повідомили про неможливість її проведення. 
Зважаючи на викладене, апеляційний суд з метою розгляду справи протягом розумного строку вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника, оскільки це не суперечить положенням ст. 268, 271, 277-2 і 294 КУпАП і йому було надано достатньо можливостей для реалізації прав на доступ до суду, тобто брати участь в розгляді справи особисто чи скористатись правовою допомогою, так як судові засіданні неодноразово призначалися протягом певного періоду часу, можливістю розгляду справи в режимі відеоконференції не скористався, особисто ОСОБА_1 заяву про відкладення розгляду справи не подавав.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд дійшов наступних висновків.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно з ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Процесуальні строки це встановлені законом проміжки часу, у межах яких учасники провадження в справі про адміністративні правопорушення зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії; будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Правило дотримання встановленого процесуальною нормою КУпАП строку на звернення до суду з апеляційною скаргою має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення в апеляційній інстанції розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це правило надає заінтересованій особі, яка має право на звернення до суду з апеляційною скаргою на постанову судді суду першої інстанції, більш ніж достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати таку скаргу або не подавати, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція апеляційного суду не здійснюється.
Під поважними причинами пропущення процесуального строку необхідне розуміти неможливість особи подати клопотання (заяву, скаргу) у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були, чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка повинна була звернутись до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції у визначений законом строк.
З матеріалів справи вбачається, що постанова суддею суду першої інстанції ухвалена 13 березня 2026 року за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Юсан І.О. Копія рішення була направлена ОСОБА_1 лише 19.03.2026 року, однак відомості про її отримання ним особисто в матеріалах справи відсутні. 18.03.2026 захисник Юсан І.О., звернулася до суду із заявою про видачу постанови відносно ОСОБА_1 , проте копію судового рішення їй було видано лише 30.03.2026 року. Апеляційна скарга на постанову судді Юхном І.І. була подана й датується 09.04.2026 року, тобто, у межах десятиденного строку з моменту отримання його захисником копії оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних (об`єктивних) причин.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу - газоаналізатора «Drager», проба якого була позитивною, кількісний показник склав 1,88% (проміле), роздруківки показників газоаналізатора «Drager», довідки Конотопського РВП ГУНП в Сумській області від 05 березня 2026 року № 39207-2026/1, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія та відеозапису, який було долучено працівниками поліції до складених матеріалів. Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
Твердження ОСОБА_1 про те, що у нього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння є безпідставними та спростовуються відеозаписом з бодікамери поліцейського (файл 0000304_000000_20260303233425_0025), де зафіксовано, що поліцейський зазначає, наявну у ОСОБА_1 ознаку алкогольного сп’яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. На запитання працівника поліції, чи вживав алкоголь ОСОБА_1 , останній відповідає ствердно, підтверджуючи факт вживання ним алкогольних напоїв.
Крім того, відповідно до п. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Пунктом 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Тобто, встановлення наявності чи відсутності ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння належить до дискреційних повноважень саме працівника поліції. Під час розгляду справи до повноважень судді першої чи апеляційної інстанції не входить виявлення таких ознак у особи з долученого до протоколу відеозапису.
Довод апелянта про, те що після проходження огляду він фактично не погодився із результатом, а працівники поліції не роз`яснили йому можливість пройти огляд в медичному закладі саме з метою оскарження результату та наслідків невчинення таких дій, а лише формально отримали його згоду, також спростовується відеозаписом з бодікамер (файл 0000304_000000_20260303233425_0025 та файл 0000304_000000_20260303233925_0026), де зафіксовано, що після виявлення ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , працівник поліції запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу або у медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки. Після проходження огляду за допомогою приладу Drager, проба якого була позитивною, кількісний показник склав 1,88, ОСОБА_1 було повідомлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Після чого працівниками поліції було ще раз запропоновано ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу, від чого останній відмовився. На запитання поліцейського чи погоджується він з результатами проведеного огляду - ОСОБА_1 відповів ствердно й зазначив: «ну як я можу вважати по іншому, якщо воно (прилад Drager) показало». Також, як вбачається з відеозапису (файл 0000304_000000_20260303233925_0026) працівник поліції о 23:40:49 додатково запитує чи згоден ОСОБА_1 зі своїм правопорушенням, на що останній повідомив - «звичайно згоден».
Щодо того, що апелянт просить врахувати його необізнаність в процедурі проведення огляду й те, що йому не було роз`яснено відповідних прав на оскарження результату огляду, що він вважає може бути розцінене як порушення права на захист, апеляційний суд зазначає, що подальші дії працівників поліції напряму залежали від дій ОСОБА_1 , який, як уже зазначалося раніше, після проходження огляду погодився з його позитивним результатом. Варто також зазначити, працівником поліції при складанні протоколу було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що підтверджується відеозаписом (файл 0000304_000000_20260303233925_0026).
Так, ОСОБА_1 також зазначалось, що він є діючим військовослужбовцем, і вважає, що під час виявлення адміністративного правопорушення працівники поліції повинні були залучити представників ВСП, й у зв`язку з тим, що вказаний орган не був залучений, процедура огляду на стан сп`яніння була проведена з порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, а протокол складено неналежним суб`єктом.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. При порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується.
З аналізу вказаної статті вбачається, що при порушенні правил дорожнього руху не застосовується штраф як адміністративне стягнення лише до військовослужбовців, які проходять службу на посаді водіїв транспортних засобів Збройних Сил України. Інші військовослужбовці, які керують транспортними засобами, при порушенні правил дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Доводи апелянта про те, що його огляд на стан алкогольного сп`яніння мав проводитися за спеціальним порядком, передбаченим ст. 266-1 КУпАП є необґрунтованими і такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Даною нормою законодавства визначено чіткий перелік обставин, за яких огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного сп`яніння проводиться особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, зокрема якщо є підстави вважати, що військовослужбовці у стані алкогольного сп`яніння: перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
Керування військовослужбовцем транспортним засобом на дорогах загального користування з ознаками алкогольного сп`яніння до таких підстав не належить.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території ві`йськової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
З протоколу про адміністративне правопорушення та доданого відеозапису, вбачається, що транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 був зупинений у м. Конотоп по 2-му пров. вул. Вирівської, тобто поза межами території будь-якої військової частини. Доказів того, що у вказаний протоколі день та час, останній виконував обов`язки військової служби, суду не надано. 
Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Даний порядок визначає процедуру огляду осіб, які керують транспортним засобом, водночас положення ст. 266-1 КУпАП передбачають порядок огляду військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, або перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях. 
При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому при проведенні огляду водія, який є військовослужбовцем, таку процедуру проводять працівники поліції. Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представники військової служби правопорядку не повинні залучатися. 
Отже, доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.
Інших доводів, за яких можливо було б дійти висновку про безпідставність складання відносно ОСОБА_1 протоколу та незаконність притягнення останнього до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апелянтом не наведено і під час апеляційного перегляду даної справи таких обставин встановлено не було.
Апеляційний суд, переглянувши справу в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП було встановлено суддею суду першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП, тобто за результатом повного, всебічно та об`єктивно розгляду справи, з врахуванням належних та допустимих доказів, з наданням їм правової оцінки, і обставин, за яких справа підлягала б закриттю за відсутністю в діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення, не встановлено.
Під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення статей 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому на підставі пункту 1 частини 7 статі 294 КУпАП вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України,
п о с т а н о в и в:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2026 року.
Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя Сумського апеляційного суду	Янголь Є. В.