Справа №443/743/26
Провадження №2/443/718/26

РІШЕННЯ
іменем України

12 травня 2026 року         місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі
головуючого судді Павліва А.І., 
секретар судового засідання Стасів С.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, –

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.
Позивач ОСОБА_1 подала до суду позов до ОСОБА_2 (відповідач), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить розірвати укладений між ними шлюб. Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище чоловіка « ОСОБА_4 ».
В обґрунтування вимог щодо предмета спору покликається на те, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося внаслідок різних поглядів на життя та відсутності взаєморозуміння. З липня 2022 року вони фактично припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. З того часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Між ними досягнуто взаємної згоди щодо виховання та місця проживання спільної неповнолітньої дитини, яка буде проживати з позивачкою.
Позивач у судове засідання не з`явилася, однак у подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимоги в повному обсязі та залишення їй після розірвання шлюбу прізвища « ОСОБА_4 ».
Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти розірвання шлюбу.

Заяви та клопотання, подані учасниками справи.
Позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.20), заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі (а.с.21).
Відповідачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти розірвання шлюбу (а.с.22).

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 14.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.15-16).
Зважаючи на вимоги статей 211, 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України судом 11.05.2026 проведено розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення.

Позиція суду.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, зваживши на позицію відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 одружились 08.05.2004 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Львова, актовий запис №95. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 08.05.2004 (а.с.5).
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є сторони у справі, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 07.04.2009 (а.с.6).

Зміст спірних правовідносин.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем та наявністю у сторін неповнолітньої дитини, що унеможливлює розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя.

Норми права, які застосував суд.
Приписами частин 3 та 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Також, суд застосував норми статей 24, 104, 110 та 113 СК України, які визначають добровільність шлюбу, підстави припинення шлюбу, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу та право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. 
Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову.
Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час не проживають разом та не підтримують шлюбних стосунків. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач погоджується з цим, що вбачається з висловлених ними позиціях. 
Суд зауважує, що примушування до збереження шлюбу є неприпустимим та порушуватиме права дружини, чоловіка на свободу і особисту недоторканність.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити повністю.
З огляду на приписи статті 113 СК України після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище « ОСОБА_4 ».
Щодо питання про залишення після розірвання шлюбу неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати разом з матір`ю, суд зазначає таке.
Вирішення питання про залишення дитини проживати з одним із батьків під час розгляду справи про розірвання шлюбу є правом суду, а не його обов`язком, і можливе лише за відсутності спору між батьками та за умови з`ясування їх узгодженої позиції з цього приводу.
У даній справі відповідач висловив свою позицію лише щодо розірвання шлюбу. Водночас щодо питання проживання дитини разом із матір`ю будь-якої позиції не зазначив, що позбавляє суд можливості встановити відсутність спору між сторонами з цього питання.
За таких обставин суд не вбачає правових підстав для вирішення питання про залишення неповнолітньої дитини проживати з матір`ю у межах даного провадження, оскільки таке питання потребує окремого розгляду із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для забезпечення найкращих інтересів дитини.
На підставі статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків, НОМЕР_3 ) про розірвання шлюбу задовольнити повністю.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08.05.2004 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Львова, актовий запис №95. 
Після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище « ОСОБА_4 ».
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення – 12 травня 2026 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів