Справа № 462/6850/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року м. Львів
Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючої судді Постигач О. Б.
присяжних Лісника І. З., Хамуляка В. О. 
за участю секретаря судового засідання Попелівської А. О.
представниці заявниці Шип К. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про оголошення фізичної особи померлою,
встановив:

представник заявниці – адвокат Ковальчук М. Р. через систему «Електронний суд» звернувся до Залізничного районного суду м. Львова в порядку окремого провадження із заявою, в якій просить оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження № 50 від 07.09.1995), який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , померлим під час участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, при захисті Батьківщини під час виконання бойового завдання. Датою смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , а місцем смерті – населений пункт Торецьк, Донецької області, Україна.
Заява обґрунтована тим, що заявниця є рідною сестрою ОСОБА_3 . 26 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 сповіщенням сім`ї № 655 повідомлено заявницю про те, що солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець-снайпер 1 механізованого відділення військової частини НОМЕР_1 , 24.02.2025 року під час виконання бойового завдання поблизу м. Торецьк Донецької області зник безвісти. 27 лютого 2025 року за фактом його безвісного зникнення відкрито кримінальне провадження № 12025141390000314, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2025 року № 591 призначено службове розслідування, за результатами якого 11.03.2025 року складено відповідний акт. Згідно з матеріалами службового розслідування, 24.02.2025 року ОСОБА_3 виконував бойове завдання на позиції «Пляшка» в м. Торецьк Донецької області, а після скиду боєприпасу з ворожого БпЛА він перестав виходити на зв`язок. Безпосередній командир отримав доповідь про його загибель, однак через постійне вогневе ураження противника евакуація тіла була неможливою. В акті службового розслідування зазначено, що, враховуючи пояснення командира та записи журналу бойових дій, солдат ОСОБА_3 з великою ймовірністю загинув під час безпосередньої участі в бойових діях. Ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння, самокалічення, кримінального або адміністративного правопорушення не встановлено. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2025 року № 404 факт зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 визнано підтвердженим. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № ВГ-20250828-19, він обліковується як особа, зникла безвісти за особливих обставин під час бойових дій. Станом на день звернення до суду ОСОБА_3 залишається зниклим безвісти, будь-який зв`язок із ним відсутній, відомостей про перебування в полоні немає. Заявниця зазначає, що оголошення брата померлим необхідне для увічнення його пам`яті, оформлення спадкових прав та реалізації права членів сім`ї на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168. На підставі вищевикладеного просила заяву задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2025 року у відкритті провадження за вказаною заявою відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 27.03.2026 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2025 року скасовано, справу скеровано для продовження розгляду до суду першої інстанції.
17.04.2026 року матеріали вказаної цивільної справи надійшли до суду та 20.04.2026 року передані для розгляду судді Постигач О. Б.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.04.2026 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання та встановлено процесуальні строки для подання сторонами письмових пояснень щодо заяви.
06.05.2026 року від представник заінтересованої особи Міністерства оборони України через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення, в яких посилався на діючи норми закону та практику ВС, зазначивши, що суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу двох років від дня закінчення воєнних дій, але не раніше спливу шести місяців, які мають відраховуватись від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі особи. Крім того, зазначив, що заява у даній справі мотивована тим, що обставиною, яка дає підстави стверджувати, що ОСОБА_3 пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю або дають підстави припустити його загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом є акт службового розслідування військової частини НОМЕР_1 то, відповідно, Міністерство оборони України не володіє інформацією про нього. Разом з тим, просить суд врахувати, що сестра, якою є заявниця ОСОБА_1 у цій справі відносно зниклого безвісти ОСОБА_3 , відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не є особою, яка має право на одноразову грошову допомогу за загиблим військовослужбовцем. Тобто, рішення суду про оголошення ОСОБА_3 не призведе до виникнення у заявниці права на відповідну одноразову грошову допомогу. Просив суд розглядати справу за відсутності представника Міністерства оборони України, врахувати ці пояснення при ухваленні рішення, а у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
12.05.2026 року від представника заявниці ОСОБА_1 – адвоката Ковальчука М. Р. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, у яких останній зазначив, що звертаючись із заявою про оголошення фізичної особи померлою, заявниця вказує, що виникають законні підстави оголосити ОСОБА_3 померлим для того, щоб сім`я змогла реалізувати своє право на спадщину та отримати виплати, передбачені законодавством України. Заявниця, як сестра зниклого безвісти, має право на реалізацію права на спадщину, а відтак є належним заявником у цій справі. Окрім цього, представник заявниці зазначив, що відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був залучений до участі у справі як заінтересована особа та є батьком ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . У зв`язку із цим просив виключити ОСОБА_4 зі складу заінтересованих осіб у справі.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.06.2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено виключити зі складу заінтересованих осіб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з його смертю.
В судовому засіданні представниця заявниці вказану заяву підтримала у повному обсязі, дала пояснення аналогічно наведеним в заяві та просила таку задовольнити. 
Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій підтримала вимоги поданої заяви про оголошення ОСОБА_3 померлим та просила їх задовольнити.
Заінтересовані особи Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та військова частина НОМЕР_1 про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом надсилання до їх електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС копії заяви з доданими до неї документами та ухвали про відкриття провадження у справі. Однак, своїх представників у судове засідання вони не направили, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, а також будь-яких пояснень по суті заявлених вимог до суду не подали.
Суд зазначає, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, а тому відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у суду матеріалів.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
У ст. 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 07.03.2025 року № 00049912680, виданого Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 /а.с. 15-15 зворот/.
Із копії свідоцтва про смерть від 12.01.2026 року № НОМЕР_2 /00/AZ/2026/505869, виданого Республікою Польща ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є батьком ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с. 164-165/. 
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2024 року № 342 солдат ОСОБА_3 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини наказом командира Окремої президентської бригади від 22 листопада 2024 року № 378-РС (по особовому складу), призначений на посаду стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, ВОС 100672А та вважається таким, що приступив до виконання обов`язків /а.с. 4/.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.11.2024 року № 344 солдат ОСОБА_3 вибув у відрядження до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » для виконання бойового завдання /а.с. 11 зворот/.
Згідно із записом у Журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2025 року № 40т щодо виконання бойового завдання на ВП «Пляшка» (2 МБ оПбр) поблизу населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області, серед осіб, які вважаються безвісти зниклими, зазначений солдат ОСОБА_3 , стрілець-снайпер 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 /а.с. 12/.
Зі змісту повідомлення від 25.02.2025 року № 3862 вбачається, що військова частина НОМЕР_1 просить сповістити гр. ОСОБА_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , про те, що її брат, ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець снайпер 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вірний військовій присязі, під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Торецьк, Донецької області зник безвісті 24.02.2025 року /а.с. 22/.
Згідно з сповіщенням сім`ї від 26.02.2025 року № 655 ОСОБА_1 повідомлено про те, що її брат, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець-снайпер 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 під час виконання бойового завдання поблизу АДРЕСА_2 зник безвісти 24.02.2025 року /а.с. 23/. 
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025141390000314 від 27.02.2025 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР щодо розшуку її брата, солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який призваний за мобілізацією в жовтні 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 та який 24.02.2025 року зник безвісти поблизу н. п. Торецьк, Донецької області під час виконання бойового завдання /а.с. 26/.
Вказана обставина також підтверджується наданою суду копією витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 28.08.2025 року за № ВГ-20250828-19 /а.с. 17/.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2025 року № 591 призначено проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти під час виконання бойового завдання солдата ОСОБА_3 , стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 /а.с. 10/.
Актом службового розслідування від 11.03.2025 року № 4866 встановлено, що 24.02.2025 року за вх. № 6449 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_3 механізованого батальйону майора ОСОБА_5 .
Зі змісту указаного рапорту вбачається, що 24.02.2025 року за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини і виконання бойового завдання відповідно до Бойового розпорядження командира НОМЕР_4 ОМБР № БР-748 дск від 15.02.2025 року під час скиду з БпЛА по позиції ВП «Пляшка» в населеному пункті Торецьк Бахмутського району Донецької області солдат ОСОБА_3 перестав виходити на зв`язок, тобто зник безвісти. Відповідно до інформації в акті службового розслідування, на момент зникнення безвісти ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння солдата не виявлено, ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення відсутні, ознаки навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень відсутні, окрім цього солдат перебував в засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом) /а.с. 9 зворот/. 
Згідно письмових пояснень у якості свідка тимчасово виконуючого обов`язки командира механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 , зафіксованих у акті службового розслідування, встановлено, що 24.02.2025 року на ВП «Пляшка» в населеному пункті Торецьк Донецької області військовослужбовці НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_5 , а саме: солдат ОСОБА_7 , стрілець-санітар механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , та солдат ОСОБА_3 стрілець-снайпер 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 виконували бойовий наказ щодо ведення оборонних дій, який був їм відданий на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_4 ОМБР № БР-748 дек від 15.02.2025 року. 24.02.2025 року близько 00 год. 15 хв. тимчасово виконуючий обов`язки командира 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_6 отримав доповідь засобами радіозв`язку від солдата ОСОБА_7 про те що внаслідок скиду БпЛА по позиції ВП «Пляшка» загинув солдат ОСОБА_3 стрілець-снайпер 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_5 . Тіло солдата ОСОБА_3 знаходиться на позиції ВП «Пляшка». У зв`язку із високою інтенсивністю бойових дій та тим, що позиція ВП «Пляшка», на якій сталась подія, знаходиться в безпосередній близькості до позицій ворога та перебуває під постійним вогневим ураженням ворожої артилерії, ударних дронів і стрілецької зброї противника, проведення пошукових дій та евакуація тіла солдата ОСОБА_3 на даний час є неможлива. Пошукові дії будуть проведені одразу після настання сприятливих для цього умов. Безпосередні учасники бойових дій перебувають на позиції ВП «Пляшка» та продовжують виконання бойових завдань за призначенням /а.с. 12 зворот-13/. 
Як надалі зазначається у акті службового розслідування, (п. 3.5.) враховуючи пояснення безпосереднього командира, записи в журналі бойових дій можна дійти висновку, що солдат ОСОБА_3 з великою імовірністю, загинув за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини на позиції ВП «Пляшка», що знаходиться в населеному пункті Торецьк Донецької області. Однак у зв`язку із тим, що позиція ВП «Пляшка», на якій сталась подія, знаходиться в безпосередній близькості до позицій ворога, перебуває під постійним вогневим ураженням ворожої артилерії, ударних дронів та стрілецької зброї противника, висока інтенсивність бойових дій унеможливлюють проведення пошукових дій та здійснення евакуації тіла, імовірно загиблого солдата ОСОБА_3 для встановлення факту та причин його смерті. У зв`язку із тим, що юридичне встановлення факту загибелі солдата ОСОБА_3 за відомих обставин є неможливим, з урахуванням механізмів встановлення факту смерті (загибелі), визначених законодавством. За таких умов слід вважати солдата ОСОБА_3 таким, що зник безвісти, оскільки це єдина можлива юридична оцінка його статусу /а.с. 7-9/.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_6 (з основної діяльності) від 11.03.2025 року № 404 про результати службового розслідування факт зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 визнано підтвердженим /а.с. 18/.
Із змісту листа № 34.7-зв-6492 від 05.08.2025 року вбачається, що Об`єднаний центр з координації, пошуку, звільнення військовополонених та незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України повідомив, що під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями відомості про місцезнаходження ОСОБА_3 , перебування його у полоні держави агресора тощо Об`єднаним центром не отримувались /а.с 20/.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Частиною 2 ст. 46 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.
Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Як вбачається зі ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Частиною 2 ст. 308 ЦПК України, встановлено, що після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна.
За змістом ст. 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.
Згідно з ст. 309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років (а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців) у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.
Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).
Відповідно до постанови Верховного Суду від 26.02.2024 року у справі № 686/9938/23 суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у ч. 2 ст. 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. Отже, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина 
Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.
У Постанові Великої палати Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22 вказано про те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. 48. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язані. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. 
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України» бойові дії – це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння). Воєнні дії – організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України. Район воєнних (бойових) дій – визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. 
Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у ч. 2 ст. 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. 
Згідно з ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року у справі № 154/2135/17 дійшов висновку, що, виходячи зі змісту положень ст. ст. 43, 46 ЦК України, ст. ст. 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку із воєнними діями, зокрема, внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою, на підставі ч. 2 ст. 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою на підставі ч. 1 ст. 43 ЦК України.
Також, Велика Плата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого ч. 2 ст. 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого – потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені ч. 2 ст. 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге ч. 2 ст. 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Отже, оголошення фізичної особи померлою – це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті.
Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
Оголошення померлим ОСОБА_3 заявниці необхідне для юридичного визначення правового статусу зниклого брата та необхідності оголошення його померлим, що має істотне значення для реалізації її прав і законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у ст. 48 ЦК України. 
Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглися та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна.
Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заявниця ОСОБА_1 не є особою, яка має право на одноразову грошову допомогу за загиблим військовослужбовцем, тому рішення суду про оголошення ОСОБА_3 не призведе до виникнення у заявниці права на відповідну одноразову грошову допомогу. Однак, оголошення померлим ОСОБА_3 надасть заявниці можливість зареєструвати смерть свого брата в органах ДРАЦС, отримати свідоцтво про смерть останнього та створить можливість реалізувати його права спадкоємця.
Згідно з ч. 2 ст. 1262 ЦПК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, дослідивши всі надані докази у їх сукупності та надавши їм відповідну оцінку, суд вважає, що є всі підстави для оголошення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим, оскільки заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявниці, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 46, 47 ЦК України, ст. ст. 19, 89, 263-265, 268, 273, 293, 294, 305-308, 315-317 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про оголошення фізичної особи померлою– задовольнити. 
Оголосити померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 50 від 07.09.1995 року, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , померлим під час виконання бойового завдання, в районі бойових дій, що пов`язане із виконанням обов`язку несення військової служби із захисту Батьківщини.
Датою смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Місцем смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, вважати населений пункт Торецьк, Бахмутського району, Донецької області, Україна.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного судушляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Заявниця:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання:  АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа: Міністерство оборони України, ЄДРПОУ: 00034022, місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітряних сил України, 6.
Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .
Заінтересована особа: Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ЄДРПОУ: 33286151, місцезнаходження: 79013, м. Львів, вул. Новий Світ, 22.
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя: /підпис/
З оригіналом згідно. Оригінал рішення міститься в матеріалах справи №462/6850/25. Рішення не набрало законної сили. 
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Копія виготовлена 

присяжні /підпис/ 
/підпис/ 

Головуючий суддя: Постигач О.Б.