Справа №461/7020/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року           місто Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Стрельбицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання Веселовського Р.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Туркот О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом 
ОСОБА_2 
( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), 
ОСОБА_3 
( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )
ОСОБА_4 
( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 
до 
Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" 
(адреса: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1; ЄДРПОУ 05506460) 
про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, стягнення майнової та моральної шкоди,

встановив:

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, стягнення майнової та моральної шкоди.
Відповідно до прохальної частини позовної заяви, з урахування заяв про зменшення позовних вимог, позивачі просять суд: 
- стягнути з відповідача на користь позивачів 15000 грн 00 коп. моральної шкоди з розрахунку по 5000 грн 00 коп. кожному.
В обґрунтування заявлених вимог, позивачі покликаються на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Незважаючи на те, що мешканцям будинку АДРЕСА_3 не надаються послуги централізованого теплопостачання, посадові особи відповідача звернулись до Галицького районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивачів солідарно заборгованості за послуги централізованого опалення, а також судових витрат (справа №461/3141/24). Рішенням у вказаній справі 29.04.2024 видано судовий наказ про стягнення з позивачі 2295 грн 78 коп - заборгованості за надані послуги централізованого опалення за період з 01.11.2021 по 29.02.2023 та витрат по сплаті судового збору в розмірі 302 грн 80 коп., тобто по 70 грн 70 коп. з кожного.
25.07.2024 судовий наказ виданий у справі № 461/3141/24 скасований.
18.04.2025 року відповідач повторно звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивачів заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії. 18.04.2024 Галицьким районним судом м. Львова видано судовий наказ у справі №461/3181/25 про стягнення з позивачів 1239 грн 90 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.03.2024 по 28.02.2025, інфляційні втрати за період нарахувань з 01.03.2024 по 28.02.2025 в сумі 34,88 грн, 3% річних за період нарахувань з 01.03.2024 по 31.12.2024 в сумі 77,48 грн, а всього 1359,56 грн.
02.07.2025 судовий наказ виданий по справі № 461/3181/25 скасований.
В подальшому відповідач звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом про стягнення з позивачів 2295,78 грн - заборгованості за надані послуги по теплопостачанню за період з 01.12.2021 по 29.02.2024. Рішенням суду від 13.05.2025 у справі №461/7051/24 у задоволенні позову було відмовлено. 
Зазначають, що будинок АДРЕСА_3 не має централізованого опалення та мешканцям цього будинку не надаються послуги з постачання теплової енергії. Вказаний факт відомий відповідачу, в тому числі у зв`язку з неодноразовими зверненнями мешканців будинку про анулювання самовільно відкритих рахунків та участі представників відповідача при складанні актів обстеження.
Незважаючи на це, відповідач періодично звертається до суду із заявами про отримання судових наказів про стягнення неіснуючих боргів за ненадані послуги з теплопостачання, на підставі яких було стягнуті кошти з позивачів у відповідних сумах.
Вказують, що на всі звернення позивачів про анулювання особових рахунків і припинення нарахування за ненадані послуги відповідач надавав формальні відповіді, а на неодноразові звернення позивачів з проханням створити комісію для обстеження будинку АДРЕСА_3 , на предмет відсутності центрального опалення по теплопостачанню, відповідач надав відповідь в якій зазначив, що нарахування вартості послуг з постачання теплової енергії мешканцям будинку АДРЕСА_3 , вважає правомірним і не вбачає підстав для створення комісії по обстеженню будинку. 
На повторне звернення позивачів від 14.05.2025 про анулювання особових рахунків відповіді не було отримано. На акт претензію про повернення незаконно стягнутих коштів, на який було надано відповідь про відмову у поверненні коштів, оскільки ухвали суду про скасування судових наказів не містять обов`язку відповідача повернути кошти.
Позивачі зазначають, що внаслідок незаконних дій відповідача їм завдано моральної шкоди у зв`язку з порушенням нормального життєвого укладу, необхідністю витрачати значні зусилля і час на подолання наслідків незаконних дій відповідача пов`язаних з зверненням до суду для скасування виданих судових наказів, неодноразовим зверненням до відповідача про припинення нарахування плати за послуги теплопостачання, які фактично не надаються, ігнорування відповідачем звернень позивачів про створення комісії для обстеження будинку і повернення незаконно стягнутих коштів. Своїми незаконними діями відповідач створював атмосферу негативного психічного навантаження, коли всі законні вимоги про очевидності ситуації залишалися поза увагою посадових осіб відповідача.
У зв`язку з вищевикладеним просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2025 визначено склад суду - головуючий суддя Кітов О.В.
Ухвалою суду від 27.08.2025 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.
22.10.2026 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої остання заперечує проти задоволення позовних вимоги. Зокрема, вказує на те, що в акті експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (ВОТЕ) №1712 від 07.102022 зазначено, що споживачем є ЛКП «Старий Львів» за адресою АДРЕСА_4 . Відповідно, дана інформація була відображена в Інформації про вузол обліку теплової енергії ВОТЕ №1712. Згідно інформації, якою володіє відповідач, житловий будинок по АДРЕСА_3 , в якому знаходиться квартира АДРЕСА_5 , що належить позивачам, з`єднана спільною стінкою з будинком АДРЕСА_6 , який під`єднаний до теплопостачальних мереж, від джерел теплопостачання ЛМКП «Львівтеплоенерго». Теплопостачальна організація здійснювала комерційний облік споживання теплової енергії, наданої для всього будинку (будівлі), як єдиного майнового комплексу. З 01.12.2021 року з усіма споживачами укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природи є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановами КМУ №1022, 1023 від 08.09.2021. Крім цього, позивачем не долучено до позовної заяви документів, які б підтверджували вимоги щодо завдання їм моральної шкоди через дії (бездіяльність) відповідача. 
Відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Розпорядженням Галицького районного суду м. Львова від 23.02.2026 року призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п. 2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та протоколу засідання Зборів суддів Галицького районного суду м. Львова від 17.02.2026 року, у зв`язку з рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2025 року про тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя судді ОСОБА_6 .
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 визначено новий склад суду - головуючий суддя Стрельбицький В.В.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити.
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час судового розгляду повідомлялись належним чином, у відповідності до ст. 128 ЦПК України.
Представник відповідача Туркот О.А. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимоги з підстав наведених у відзиві, просила відмовити у задоволенні таких.
Оцінюючи питання можливості розгляду справи за відсутності усіх позивачів, суд враховує також наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.
З аналізу вищенаведеної норми права вбачається, що законодавець передбачив, що явка до суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Суд може розглянути справу за відсутності її учасників або відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані судом поважними. Отже, надаючи оцінку у кожній конкретній ситуації, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень суду. 
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Беручи до уваги наведене вище, з урахуванням встановлених процесуальним законодавством строків розгляду справи, дотримуючись розумного балансу інтересів учасників справи під час її розгляду, зокрема з врахуванням участі у засіданні одного з позивачів та представника відповідача, усвідомленість учасників справи про її розгляд, забезпечення судом під час провадження належних умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивачів, які не з`явився в судове засідання. 

II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. 
Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав від 15.10.2024.
Також, судом встановлено, що за заявами відповідача було видано судові накази:
- у справі №461/3141/24 від 29.04.2024 про солідарне стягнення з позивачів на користь відповідача заборгованість за надані послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період нарахувань з 01.12.2021 по 29.02.2024 в розмірі 2295 грн 78 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 302 грн 80 коп, тобто по 75 грн 70 коп. з кожного., який скасовано ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.07.2024;
- у справі №461/3181/25 від 18.04.2025 про солідарне стягнення з позивачів на користь відповідача заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.03.2024 року по 28.02.2025 року в розмірі 1239,90 грн., інфляційні втрати за період нарахувань з 01.03.2024 року по 31.12.2024 року – 34,88 грн., 3% річних за період нарахувань з 01.03.2024 року по 31.12.2024 року – 7,32 грн., пеня за період нарахувань з 01.03.2024 року по 31.12.2024 року – 77, 48 грн., всього 1359,56 грн., та суму сплаченого судового збору в розмірі 302 грн 80 коп, тобто по 75 грн 70 коп. з кожного, який скасовано ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.07.2025.
З доданих до позовної заяви виписок за картковим рахунком ОСОБА_3 02.07.2025 року списано 189 грн 96 коп. у рамках ВП №637549925 від 01.07.2025, на виконання виконавчого документа, судовий наказ №461/3181/25, 01.07.2025 стягнуто кошти в сумі 2196 грн 60 коп та 02.07.2025 в сумі 298 грн 05 коп.
Згідно акту комісії ЛКП ОРЖ «Старий Львів» від 19.08.2024 в складі комісії: заступника директора Пеха А.В., начальника технічного відділу Книш О.Г. та майстра дільниці №5 ОСОБА_7 , про обстеження будинку АДРЕСА_3 , а саме: сходової клітки, коридорів, місць загального користування в межах яких розташовані квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , встановлено, що стояки центрального опалення та радіатори в місцях загального користування (сходова клітка та коридори) відсутні.
Згідно акту ЛКП ОРЖ «Старий Львів» обстеження опалення будинку від 17.08.2025, встановлено, що мешканцям в будинку АДРЕСА_3 , послуги з постачання теплової енергії не надаються.
Згідно відповіді ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 29.07.2025 №09-7828-07/25, на рахунки ЛМКП «Львівтеплоенерго» кошти в сумі 3143,61 грн у справі №»461/3181/21 не надходили, а ухвала про скасування судового наказу не містить зобов`язання про повернення таких.
Відомостей щодо надання відповідей на звернення позивачів із заявами про анулювання особових рахунків від 12.09.2024 та 14.05.2025, в ході розгляду справи судом не здобуто.
Відповідно положень частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, з наявного у матеріалах судового рішення у справі № 461/7051/24, встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до акту ЛКП «Старий Львів» від 17.02.2025 року, не обладнано комерційними та розподільчими приладами обліку а тому відповідачі не отримують послуг, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго» та не є споживачами послуг з централізованого опалення. 
Проектом будинку АДРЕСА_3 передбачалося встановлення опалювальних приладів у місцях загального користування. Так, згідно роз`яснення Міністерства Регіонального Розвитку, Будівництва та Житлово-Комунального Господарства України щодо розрахунку вартості оплати опалення місць загального користування № 8/20-357-14 від 24.04.2014, у будинках, де проектом не передбачено встановлення опалювальних приладів на сходових клітинах та у житлових будинках, уведених за нестандартними проектами, підтримання температури вище 0° С у місцях загального користування відбувається за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень. У таких випадках плата за опалення місць загального користування окремо не встановлюється.
Розрахунки заборгованості подані ЛМКП «Львівтеплоенерго» не містять належної інформації щодо способу нарахування такої, не містять показників загальнобудинкового лічильника опалення та лічильника обліку гарячої води, містять вибіркові, часткові дані, необхідні до зазначення у такого роду актах. Належних доказів, які б підтверджували правильний розрахунок здійснених нарахувань позивачем не надано. Крім того, позивач не довів належними доказами, що надає послуги відповідачам.
Відтак, твердження відповідача про те, що житловий будинок по АДРЕСА_3 , в якому знаходиться квартира АДРЕСА_5 , що належить позивачам, з`єднано спільною стінкою з будинком АДРЕСА_6 , який під`єднаний до теплопостачальних мереж, від джерел теплопостачання ЛМКП «Львівтеплоенерго», як підстава для нарахування заборгованості, є необґрунтованими. Теплопостачальна організація здійснювала комерційний облік споживання теплової енергії, наданої для всього будинку (будівлі), як єдиного майнового комплексу, спростовується висновками суду у справі №461/7020/25.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями ст. 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивачі звертаючись до суду вказують, що завдана відповідачем моральна шкода полягає у зв`язку з порушенням їх нормального життєвого укладу, у зв`язку з необхідністю витрачати значні зусилля і час на подолання наслідків незаконних дій відповідача, пов`язаних з зверненням до суду для скасування виданих судових наказів, неодноразовим зверненням до відповідача про припинення нарахування плати за послуги теплопостачання, які фактично не надаються, ігноруванням відповідачем звернень позивачів про створення комісії для обстеження будинку і повернення незаконно стягнутих коштів. Своїми незаконними діями відповідач створював атмосферу негативного психічного навантаження, коли всі законні вимоги про очевидності ситуації залишалися поза увагою посадових осіб відповідача.
Статтею 23 ЦК України, передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. З урахуванням положень ст. 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року у справі № 455/1076/16-ц).
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. 
Позивачі просять стягнути з відповідача компенсацію за завдану їм моральну шкоду у розмірі 15000 гривень, тобто по 5000 гривень на користь кожного. 
Під час розгляду справи встановлено, що у зв`язку із нарахуванням відповідачем заборгованості за фактично відсутні послуги, стягнення коштів, звернення до відповідача із заявами про відсутність підстав для нарахування та анулюванням особових рахунків, звернення із заявами до суду про скасування судового наказу, звернення до суду з цим позовом для припинення протиправних дій відповідача у подальшому, позивачам було завдано моральних страждань які є наслідком незаконних дій відповідача. Зокрема, очевидним є те, що неодноразові звернення відповідача до суду із заявами про отримання судових наказів, які у подальшому були скасовано, стягнення коштів з рахунків позивачів за фактично неіснуючий борг, необхідність позивачів докладати зусиль аби довести та переконати відповідача вжити заходів для припинення нарахувань за фактично не надані послуги, потреба доводити неодноразово у судах фактично одні і ті ж обставини та продовження відображення боргу за неіснуючими послугами вплинуло на моральний та фізичний стан позивачів. Отже, наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів позивачів про спричинення їм моральної шкоди. З матеріалів справи достовірно встановлено, що дійсно позивачам довелось прикладати зусиль для відновлення своїх порушених прав, в тому числі шляхом звернення до суду із позовом та неодноразово до відповідача з відповідними заявами, які були залишені без належного реагування. 
Наведене вище, а також обставини встановлені в ході розгляду справи, свідчать про спричинення моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізичні особи зазнали у зв`язку із перебуванням у стані стресу та необхідності зміни звичного ритму життя. Внаслідок наведених дій відповідача у житті відповідачів з`явилися негативні явища, пов`язані із необхідністю відновлення своїх порушених прав, що очевидно вплинуло на їх повсякденне життя і є прямим наслідком дій відповідача. Також, очевидним для суду є те, що такі дії відповідача протягом тривалого періоду, в сукупності з необхідністю відстоювати свої права у судовому порядку, вплинули на моральний стан позивачів. При цьому, суд також враховує, очевидне ускладнення повсякденного життєвого укладу позивачів внаслідок дій відповідача по нарахування заборгованості, зверненню судових наказів до виконання, пред`явлення вимог до позивачів, адже позивачі були змушені докладати додаткових зусиль та витрачати час на спростування вимог відповідача.
Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).
При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, суд враховує засади розумності, виваженості та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань.
Відтак, дотримуючись засад розумності та справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 6000 гривень, тобто по 2000 гривень на користь кожного з позивачів. 
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача; уразі відмовив позові ? на позивача; у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачі звільнені від сплати судового збору. Отже, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 532 гривень 48 копійок.
Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, 

ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на користь ОСОБА_3 компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на користь ОСОБА_3 компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" в дохід держави судовий збір у розмірі 532 гривень 48 копійок.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
позивач ? ОСОБА_1 
( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), 
позивач ? ОСОБА_3 
( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )
позивач - ОСОБА_4 
( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 
відповідач ? Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" 
представник відповідача — Туркот Ольга Андріївна
(79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1; ЄДРПОУ: 05506460) 

Повний текст рішення складено 12.06.2026.

Головуючий суддя  В.В. Стрельбицький