П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року м. Київ

Справа № 758/9170/25
Провадження: № 33/824/1638/2026

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідома Т. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргузахисника ОСОБА_1 - адвоката Біжінара Руслана Вікторовича
на постанову Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого2025 року, винесену під головуванням судді Павленко О. О.,
про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,
в с т а н о в и л а:

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року, ОСОБА_1 визнановинною у вчиненніадміністративнихправопорушень,передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, та призначенопокарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуванихмінімумівдоходівгромадян, тобто, 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користьдержависудовийзбір у сумі 605 грн60 коп.
Не погодившись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Біжінар Р. В.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати постанову Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, щопід час складання протоколу ОСОБА_1 не булороз`ясненоїї права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП. У самому протоколівідсутні будь-якіпоясненнячизауваження особи, яка притягується до адміністративноївідповідальності, а такожвідсутнійїїпідпис. Окрім того, копію протоколу ОСОБА_1 вручено не було. Зазначеніпроцесуальніпорушення з боку працівників НАЗК призвели до обмеження права особи на захист та унеможливилиефективневідстоюваннясвоїхзаконнихінтересів.
В судове засідання ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Біжінар Р. В. не з`явились. Судова повістка про призначенесудове засідання на 28 квітня 2026 року, ОСОБА_1 та її захиснику - адвокату Біжінару Р. В. направлялась на електронні пошти та до електронних кабінетів, які зазначені в апеляційній скарзі. Згідно звітів про доставку вихідної кореспонденції ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Біжінар Р. В. отримали судові повістки-повідомлення 17 квітня 2026 року. Однак, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомляли, будь-яких заяв та клопотань не подавали.
УсвоїхрішенняхЄвропейський суд неодноразовонаголошував,що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумнимінтервалом часу сама цікавитисьпровадженням у їїсправі, добросовіснокористуватисьналежнимиїйпроцесуальними правами та неухильновиконуватипроцесуальніобов`язки.
Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Ураховуючи наведені обставини, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Біжінара Р. В. відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП.
Дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходжу висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.
Як убачається із матеріалів справи, при розгляді даної справи судом першої інстанції було достатньо повно, об`єктивно та всебічно досліджено наявні письмові матеріали та суд дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення №556 від 18 червня 2025 року  ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного державного аудитора відділуметодологічногозабезпеченняпроцесумоніторингу та перевіркизакупівель Департаменту нормативно-методологічногозабезпеченняпроцесу державного фінансового контролю ДержавноїаудиторськоїслужбиУкраїни, будучи державнимслужбовцемкатегорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобіганнякорупції», являючисьсуб`єктомвідповідальності, на якогопоширюєтьсядіяданого Закону, у порушеннявимогчастини 27 Розділу XIII «Прикінцевіположення» та частини 1 статті 45 Закону України «Про запобіганнякорупції», 05.03.2024 о 22:29 несвоєчасно, без поважних причин подала щорічнудекларацію особи, уповноваженої на виконанняфункційдержави, абомісцевогосамоврядування, за минулий 2021 рік, шляхом заповненняелектронноїформи через мережу Інтернет з використаннямпрограмнихзасобівЄдиного державного реєструдеклараційосіб, уповноважених на виконанняфункційдержавиабомісцевогосамоврядування (далі - Реєстр) у власному персональному електронномукабінеті, чим вчинила адміністративнеправопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбаченачастиною 1 статті 172-6 КУпАП. (а. с. 1-13).
Згідно даних послідовності дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які вчинила ОСОБА_1 , убачається, що декларація про доходи за 2021 рік подана 06 березня 2024 року о 22:16:48 годині (а.с. 24-28).
При розгляді зазначеної справи у відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі ? «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Частиною 1 статті 45 Закону №1700-VII визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 12 Закону №1700-VII НАЗК з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти. Нормативно-правові акти НАЗК підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, що зазначено у частині 5 статті 12 Закону№ 1700-VII.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 23.07.2021 №449/21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.07.2021 за №987/36609, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону №1700-VII (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону №1700-VII (після припинення діяльності (після звільнення) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022, яким в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і на теперішній час.
Законом України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або війни» від 03 березня 2022 №2115-ІХ установлено, що фізичні особи, фізичні особи-підприємці, юридичні особи подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи. Також у період воєнного стану або стану війни будь-які перевірки щодо своєчасності та повноти подання будь-яких звітів чи документів звітного характеру уповноваженими органами не здійснюється.
Абзацом 4 частини 27 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону №1700-VII установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).
Відповідно до даних офіційного веб-сайту Верховної Ради України Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» набрав чинності 12 жовтня 2023 року.
Абзацом 1 частини 27 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону №1700-VII установлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.
Отже, ОСОБА_1 будучи займаючи посаду головного державного аудитора відділуметодологічногозабезпеченняпроцесумоніторингу та перевіркизакупівель Департаменту нормативно-методологічногозабезпеченняпроцесу державного фінансового контролю ДержавноїаудиторськоїслужбиУкраїни, була зобов`язана подати декларації про доходи за 2021 рік у строк до 31 січня 2024 року.
Доказів поважності не подання декларації у строк до 31 січня 2024 року скаржником не надано.
Доводи апеляційноїскаргивідносно того, що в порушеннявимог ст. 256 КУпАП ОСОБА_1 не було вручено протокол, про щосвідчитьвідсутністьпідписупід протоколом, а такожвідміткауповноваженої особи, суд апеляційноїінстанціїтакожвідхиляє, виходячи з наступного. 
В матеріалах справи наявний рапортстаршого оперуповноваженого 6-го відділу (протидії корупції) начальника Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України капітана поліціїОСОБА_2, відповідно якого убачається, що ОСОБА_1 неодноразовозапрошувалась до управліннястратегічнихрозслідувань в містіКиєвіДепартаменту стратегічнихрозслідуваньНаціональноїполіціїУкраїни з метою наданняпояснень та виконаннявимог ст. 254 КУпАП.Так, працівникамиуправліннябулонадісланозапрошенняОСОБА_1 для прибуттяостанньої для ознайомлення з протоколами про адміністративнеправопорушення, пов?язане з корупцією,їхпідписання та отриманнядругого примірника 02.06.2025 запрошенняОСОБА_1 проігнорувала та до управління так і не з?явилася.Маючидостатньопідставвважати, щоОСОБА_1 усіляконамагаєтьсяуникнутиадміністративноївідповідальності,передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, 18.06.2025 булоздійсненовиїзд за адресоюпроживанняОСОБА_1 з метою складанняпротоколів. Оскількимісцепроживанняостанньої, щознаходиться за адресою м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 32-Б, перебуваєпідохороною, булоздійсненодзвінок за номером НОМЕР_1, яким користуєтьсяОСОБА_1 , в ходіякогоїйбулоповідомлено про мету візиту, асамеознайомлення з протоколами, їхпідписання та отриманняпримірника, на щоостаннявідповіла, щовийде до оперуповноваженого через 5-10 хвилин. Післяданоїрозмовизателефонувала особа, за номером НОМЕР_2, яка представилася адвокатом ОСОБА_1 Входірозмовиостанній поводив себе зухвало, агресивно та істерично, а такожповідомив, щосвоїмидіями ОСОБА_2 тиснув, та що ОСОБА_1 від підписання пртоколів відмовляється, атакож,якщо ОСОБА_2 продовжитьнамагатисязв?язатися з ОСОБА_1 , то він буде розглядатицідії як тиск на неї та буде, направлятискарги до Державного бюро розслідуваньщодоперевищенняоперуповноваженим своїхповноважень. Розуміючи, що адвокатспілкуєтьсянекоректнобулозакінченорозмову з ним,він, ОСОБА_2 ,зателефонував ОСОБА_1 , за номеромНОМЕР_1, післячогоостання,відмовившисьвідпідписання та ознайомлення протоколами відноснонеї, віддала телефон особі, яка представиласяїї чоловіком. Останнійповідомив, щоОСОБА_1 не бажаєспілкуватись та відознайомлення з протоколами відмовляється. Працівником булоповторнороз?яснено, що 18.06.2025 відносноОСОБА_1 складенопротоколи та останнібудутьнаправлені до Подільського районного суду містаКиєва для розгляду.
Крім того, до матеріалівсправибуло долучено листування із ОСОБА_1 у месенджері «Вайбер» (а. с. 51). 
Також в матеріалах справи наявні докази направлення протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №556 від 18 червня 2025 року на адресу ОСОБА_1 (а. с. 54).
Доводи апеляційноїскарги, що ОСОБА_1 не булороз`ясненоїїправа,саме по собіне є підставою для скасуваннязаконної постанови суду, з огляду на те, щопроцесуальні права  ОСОБА_1 були в повніймірівідновленіпід час розглядусправи як у судіпершоїінстанції, так і в судіапеляційноїінстанції, оскількизахисникмавбезперешкодне право брати участь в судовому засіданні, надаватипояснення та подаватидокази.
За наслідками перевірки судового рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в оскаржуваній постанові, і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, скаржником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи наведене, доходжу висновку, що постанова Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Біжінара Р. В.слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Біжінара Руслана Вікторовича залишити без задоволення.
Постанову Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Невідома