Справа № 766/10918/25
н/п 2/766/3528/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Шестакової Я.В.
за участі секретаря Сивкович О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні у порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ :
Представник АТ «Універсал Банк» у липні 2025 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до відповідача, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 101456,43 грн. – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 
26.10.2017 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг № бн від 26.10.2017 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту вони складають договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач також підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених документів, які складають договір та зобов`язується виконувати його умови.
АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не сплатив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 16.06.2025 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 101456,43 грн.
У зв`язку із вищевикладеним позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.10.2025 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
12.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом адвоката – Лошкарьова Ф.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування правової позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначив, що сам по собі факт підписання анкети-заяви не може вважатися тотожним укладенню кредитного договору та належному погодженню його істотних умов. Крім того, представник відповідача звернув увагу на недоведеність позивачем тієї обставини, що саме Умови та Тарифи, додані до позовної заяви, були погоджені ОСОБА_1 , оскільки зазначений документ зазнавав неодноразових змін, що, у свою чергу, свідчить про мінливий характер умов кредитування. Просив застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог АТ «Універсал Банк».
14.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву за представника позивача – Мєшніка К.І., який повністю заперечує проти доводів, викладених представником відповідача у відзиві, та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
17.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив за підписом адвоката – Лошкарьова Ф.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та підтримує викладені у відзиві на позовну заяву доводи, просить застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності.
18.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву за представника позивача – Мєшніка К.І., який зазначає про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості у повному обсязі та просить задовольнити позовні вимоги АТ «Універсал Банк».
20.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення (у відповідь на додаткові пояснення позивача від 17.11.2025 року) за підписом адвоката – Лошкарьова Ф.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та повторно зазначає про неналежне ознайомлення з умовами та тарифами через мобільний додаток, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк», зокрема на підставі пропуску строків позовної давності.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає.
Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судомне встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.
За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, та пояснення сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Monobank - це мобільний банк в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови і правила обслуговування в AT «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank Universal Bank, далі - Умови, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https: www.monobank.ua/terms.
26.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 26.10.2017 року.
У заяві позичальника зазначено, що ОСОБА_1 проставлянням власноруч свого підпису під цією анкетою-заявою підтвердив, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) з якими він ознайомився (з актуальною, чинною редакцією), погодився та отримав у мобільному додатку, складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтвердив та зобов`язався виконувати його умови.
Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг не містить строків здійснення періодичних платежів та даних щодо процентної ставки.
Також, в анкеті-заяві від 26.10.2017 року відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (0280D53F45712D62EF116AF636D6F7717DB84EC2C4E6C236C514F2291D1D4AC1BA), що буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором та є рівнозначним аналогом його власноручного підпису.
В обґрунтування позовних вимог Банк, крім вказаної Анкети-заяви, надав Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, затверджені протоколом Правління ПАТ «Універсал Банк» № 46 від 24.11.2021 року, які набирають чинності з 27.11.2021 року, та паспорт споживчого кредиту «Чорна картка monobank» за укладеним з відповідачем договором.
У матеріалах справи наявний витяг з Тарифів за Чорною карткою monobank від 08.12.2022 року, який включає Паспорт споживчого кредиту за відповідним банківським продуктом та визначає, зокрема, розмір процентної ставки, а також відповідальність позичальника у вигляді штрафних санкцій і комісійних платежів.
Умови і правила обслуговування в AT «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank (далі Умови), зокрема і ті, які були чинні на час підписання відповідачем Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 26.10.2017 року (Умови обслуговування рахунків фізичної особи, затверджені протоколом Правління ПАТ «Універсал банк» № 33 від 27.09.2017 року), опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
Відповідно до довідки про наявність рахунку від 16.06.2025 року, на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , номер документа НОМЕР_2 , виданого 19.10.2004 року Суворовським РВ УМВС України в Херсонській обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) відкрито рахунок № НОМЕР_3 , к/р НОМЕР_4 , тип рахунку – картка Чорна, валюта рахунку – НОМЕР_5 , термін дії 05/30.
У відповідності до довідки про розмір встановленого ліміту від 16.06.2025 року, на кредитну картку ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, який неодноразово змінювався: 29.10.2017 року – 50000,00 грн.; 23.02.2018 року – 60000,00 грн.; 21.11.2018 року – 70000,00 грн.; 26.06.2019 року – 80000,00 грн.
Отже, саме з 29.10.2017 року між АТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту. Зокрема, на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 50000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_4 . У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 80000,00 грн.
АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Додана позивачем до позовної заяви банківська виписка про рух коштів за карткою від 16.06.2025 року за період з 26.10.2017 року по 16.06.2025 року (за карткою № НОМЕР_4 ) має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи.
Згідно з наданою випискою від 12.11.2025 року про рух коштів по картці за період з 27.10.2017 року по 16.06.2025 року, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, зокрема здійснював розрахунки за покупки, перерахування на інші платіжні картки, знімав готівкові кошти в банкоматах, поповнював рахунки мобільного зв`язку, проводив операції через мобільний застосунок «Monobank», частково погашав заборгованість шляхом поповнення карткового рахунку, а також користувався сервісами розстрочки витрат. Відповідно до зазначеної виписки, баланс на початок періоду – 47680,14 грн.; баланс на кінець періоду - -24484,43 грн.; загальна сума витрат за вказаний період становить 1562763,43 грн., сума зарахувань — 1459037,00 грн., кредитний ліміт станом на 16.06.2025 року складає 80000,00 грн., при цьому зафіксовано заборгованість у розмірі 103726,43 грн. станом на зазначену дату.
До відповіді на відзив позивачем додано заяви відповідача №VM0705201947692476 від 08.05.2019 року, Паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» від 08.05.2019 року, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 08.05.2019 року та Форму підтвердження електронного документа «Транзакція у розстрочку»; №VM0705201974710670 від 09.05.2019 року, Паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» від 09.05.2019 року, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 09.05.2019 року та Форму підтвердження електронного документа «Транзакція у розстрочку»; №VM2005201947567173 від 21.05.2019 року, Паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» від 21.05.2019 року, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 21.05.2019 року та Форму підтвердження електронного документа «Транзакція у розстрочку»; №VM0806201958010073 від 10.06.2019 року, Паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» від 10.06.2019 року, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 10.06.2019 року та Форму підтвердження електронного документа «Транзакція у розстрочку», підписаних електронним підписом відповідача.
Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.10.2017 року, укладеним між сторонами, станом на 16.06.2025 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 104484,43 грн., яка складається з: 101456,43 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0,00 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за пенею; 3028,00 грн. судовий збір; 0,00 грн. заборгованість за порушення грошового зобов`язання.
З поданої позивачем виписки про рух коштів від 12.11.2025 року встановлено, що позивачем проводилось списання нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, загальна сума яких складає 49759,90 грн.
Так, згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.52 Цивільного Кодексу України (статті 626-654).
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1 та 2 ст. 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно ч.ч.1 і 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктом електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»).
У ч.ч.1 та 2 ст.639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
З матеріалів справи встановлено, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), згідно з якою відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання та його умови розроблює підприємець (у даному випадку банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). 
В Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 від 26.10.2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
До того ж, станом на підписання відповідачем Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 26.10.2017 року, діяли Умови обслуговування рахунків фізичної особи, затверджені рішенням Правління АТ «Універсал Банк» від 27.09.2017 року (протокол № 33).
Надані позивачем разом з відповіддю на відзив Умови обслуговування рахунків фізичної особи затверджені рішенням Правління АТ «Універсал Банк» від 27.09.2017 року (протокол № 33) також неможливо прийняти як підтвердження факту ознайомлення та підписання відповідачем саме цього документа, оскільки зі змісту п.п. 2 та 3 Анкети-заяви від 26.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 погодив Умови і правила надання банківських послуг, а не обслуговування рахунків фізичної особи.
Зазначене свідчить про те, що на момент підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 26.10.2017 року ОСОБА_1 ознайомився та погодив умови іншого документа, відмінного від того, який долучено позивачем до позовної заяви та відповіді на відзив.
Додатково судом встановлено, що позивачем надано Витяг з тарифів «Чорна картка monobank» від 08.12.2022 року, тобто затвердженого після укладення з відповідачем кредитного договору, у зв`язку із чим не може бути належним підтвердження того, що саме зі змістом цього Витягу з тарифів було ознайомлено ОСОБА_1 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі 3 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено такий висновок:
«В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відтак обґрунтованим є висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
Також, згідно з висновком, зробленим Верховним Судом у постанові від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19)».
Як вбачається із матеріалів справи, в анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що складають договір про надання банківських послуг.
Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»).
Згідно з п. 22 ч.1 ст.1 вказаного Закону споживач – це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаний з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені тарифи користування кредитною карткою «Monobank», в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язків клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків, порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Наданий позивачем примірник Умов належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Тим більше, наданий примірник Умов затверджений рішенням Правління ПАТ «Універсал Банк», протокол № 46 від 24.11.2021 року, які набирають чинності з 27.11.2021 року, тобто після укладення кредитного договору, який є предметом цього спору.
Окрім цього, надані позивачем разом із відповіддю на відзив Умови обслуговування рахунків фізичної особи, затверджені рішенням Правління АТ «Універсал Банк» від 27.09.2017 року (протокол № 33), суд не може визнати належним доказом ознайомлення та погодження відповідачем саме цього документа. Так, зі змісту пунктів 2 та 3 Анкети-заяви від 26.10.2017 року вбачається, що відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з Умовами і правилами надання банківських послуг, тоді як посилання на Умови обслуговування рахунків фізичної особи в зазначеному документі відсутні. За таких обставин матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме Умови обслуговування рахунків фізичної особи, долучені позивачем до позовної заяви та відповіді на відзив, були доведені до відома відповідача та погоджені ним під час укладення договору. Наведене свідчить про те, що на момент підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 26.10.2017 року відповідач ознайомився та погодив умови іншого документа, аніж того, який подано позивачем на підтвердження змісту договірних правовідносин між сторонами.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову (що фактично й зробив позивач, надавши Умови в редакції, яка стала чинною лише через понад чотири роки після укладення договору). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.
Отже, надані позивачем Умови з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору.
Зазначений висновок узгоджується з вказаним вище висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленого в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Як вбачається з наданих банком доказів, укладений між сторонами кредитний договір від 26.10.2017 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем, не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в ній відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.
До відповідача заявлено вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 16.06.2025 року у розмірі 101456,43 грн., що складає загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).
Дослідивши розрахунок заборгованості за договором від 26.10.2017 року та банківську виписку про рух коштів за карткою від 16.06.2025 року за період з 26.10.2017 року по 16.06.2025 року, судом встановлено, що позивач (банк) проводив списання нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в загальному розмірі 65064,43 грн., а також комісій в сумі 13247,50 грн., а всього – 78311,93 грн.
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, в тому числі і електронним цифровим підписом, а тому, згідно з роз`ясненнями, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору. 
Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів погодження відповідачем умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, суд доходить висновку, що нарахування та подальше списання банком таких платежів здійснювалося без належної договірної підстави. З наданого розрахунку вбачається, що загальна сума безпідставно нарахованих та списаних з рахунку відповідача процентів за користування кредитними коштами становить 78311,93 грн., у зв`язку з чим зазначені кошти не можуть вважатися правомірно нарахованою платою за користування кредитом.
До такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 18.05.2022 року у справі №697/302/20 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а також у постанові від 25.11.2024 року у справі №756/16950/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання зобов`язання припиненим.
На підставі викладеного, суд вважає, що вказана сума коштів (78311,93 грн.) безпідставно списаних відсотків та комісій за користування кредитом підлягає зарахуванню на погашення тіла кредиту.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором від 26.10.2017 року в розмірі 23144,50 грн. (101456,43 грн. (сума заборгованості по тілу кредиту) – 13247,50 грн. (сума нарахованих комісій) – 65064,43 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом), тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що сторонами не заявлено клопотань про звільнення від сплати судового збору та відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції № CF_105739 від 11.04.2025 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (23144,50/101456,43*100)= 22,81 %, отже 690,69 грн.
На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265, 274-284, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг «Monobank» № б/н від 26.10.2017 року, яка виникла станом на 16.06.2025 року в сумі 23144 (двадцять три тисячі сто сорок чотири) гривні 50 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 690 (шістсот дев`яносто) гривень 69 копійок в рахунок сплаченого при зверненні в суд судового збору.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Найменування сторін :
Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», юридична адреса: 04114, м. Київ вул. Автозаводська, 54/19. Код ЄДРПОУ 21133352. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 11.06.2026 року

Суддя	Я. В. Шестакова