Справа № 364/261/26
Провадження № 2/364/286/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026 Володарський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Макаренко Л.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі – ТОВ «1 БАНК»)
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 
ВСТАНОВИВ:
До Володарського районного суду Київської області 11.03.2026 надійшов зазначений позов ТОВ «1 БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за двома кредитними договорами у загальному розмірі 19 558,50 грн та судові витрати.
На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Ткаченко Ю.О. (ордер на надання правничої допомоги від 03.09.2025 серії АХ № 1287255, а.с. 39) у позовній заяві зазначила, що за умовами двох кредитних договорів від 03.09.2025 № 71153885 та від 11.08.2025 № 6554747, укладеного сторонами через вебсайт Позивача, Відповідач отримала кредити у розмірі відповідно 2 500,00 грн та 3 000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за цими Договорами виконав у повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених цими Договорами умовах. Проте Відповідач не надала своєчасно та у повному обсязі кошти для погашення заборгованості за обома кредитами згідно з умовами Договорів. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 19 558,50 грн, що включає таку заборгованість за названими договорами:
1) за договором від 03.09.2025 № 71153885 – у загальному розмірі 8 250,00 грн, що включає: 
– 2 500,00 грн заборгованості за основною сумою боргу («тіло» кредиту); 
– 375,00 грн заборгованості за процентами; 
– 375,00 грн заборгованості за комісією; 
– 5 000,00 грн заборгованості за пенею/неустойкою;
2) за договором від 11.08.2025 № 6554747 – у загальному розмірі 11 308,50 грн, що включає:
– 3 000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу («тіло» кредиту); 
– 2 308,50 грн заборгованості за процентами; 
– 6 000,00 грн заборгованості за пенею/неустойкою.
Копії позовної заяви та доданих до неї документів надіслано Відповідачеві, суду надано докази на підтвердження (а.с. 5). 

Після виконання вимог частин шостої-восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) ухвалою суду від 30.03.2026 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний з дня отримання згаданої ухвали суду строк для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, строки для подання сторонами інших заяв по суті справи, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею 275 ЦПК України, – не пізніше 30.05.2026.
За названою статтею 275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частина третя статті 124 ЦПК України).
З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено вище, сплив у суботу 30.05.2026; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін за станом на тепер, тобто у визначений судом строк не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку.
Відповідачем згадану ухвалу суду від 30.05.2026, в якій викладено також відомості про направлення їй копії позовної заяви та доданих до неї документів, отримано 01.04.2026, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням (а.с. 53), проте ані протягом встановленого судом 15-денного строку з дня отримання ухвали суду, ані пізніше відзиву на позовну заяву із запереченням проти позовних вимог, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та/або будь-які інші заяви чи клопотання до суду не подавав.
Позивач та його представник також отримали згадану ухвалу суду, що підтверджено довідкою про доставку електронного документа в електронний кабінет учасників процесу підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі – ЄСІТС).
З огляду на це та враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що Позивач – ТОВ «1 БАНК» є фінансовою установою, основним видом діяльності є кредитування, що підтверджено відповідно копіями Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 8) та Витягу з Державного реєстру фінансових установ (а.с. 9).
Між сторонами: Позивачем – ТОВ «1 БАНК» в особі директора Білана В.І., з одного боку, та Відповідачем – ОСОБА_1 , з іншого боку, 03.09.2025 через веб-сайту Позивача було укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71153885 (далі – Договір-1), письмова копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 11-18) та який підписано Відповідачем в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «77284»; ідентифікуючи Відповідача відомості (зокрема, паспортні дані, РНОКПП, адреса місця проживання, електронної пошти, номер мобільного телефону, номер електронного платіжного засобу) наведено в Розділі 12 цього Договору-1, а також в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с. 19). 
За умовами зазначеного Договору-1 Кредитодавець (Позивач) надав Позичальнику (Відповідачу) кредит у розмірі 2 500,00 грн, строк кредитування – 30 днів (до 02.10.2025), стандартна процентна ставка становить 0,500 % в день; за понаднормове користування кредитом – 4,00 % за кожен день користування кредитом; комісія за надання кредиту – 15 %
Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у день укладення згаданого вище Договору-1 – 03.09.2025 у розмірі 2 500,00 грн підтверджено копією квитанції про транзакцію (а.с. 20).
Відповідач жодних платежів на рахунок оплати заборгованості за зазначеним вище кредитним Договором-1 не здійснювала, що підтверджено Розрахунком заборгованості (а.с. 9-10). 
Отже, Відповідач не надала своєчасно та в повному обсязі кошти для погашення її заборгованості за Договором від 03.09.2025 № 71153885 згідно з умовами цього Договору. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 29.01.2026 має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 3 250,00 грн, що включає: 
– 2 500,00 грн заборгованості за основною сумою боргу («тіло» кредиту); 
– 375,00 грн заборгованості за процентами; 
– 375,00 грн заборгованості за комісією.
При цьому, перевіряючи правильність нарахування відсотків за користування кредитом, суд виходить з розміру наданого кредиту (2 500,00 грн) та визначеної Договором відсоткової ставки 0,500 % (12,50 грн) за кожний день користування кредитом у межах загального строку кредитування 30 днів – до 02.10.2025, коли було нараховано останні відсотки у згаданому розмірі 12,50 грн, що також підтверджено Розрахунком заборгованості (а.с. 9-10). 
Також Позивачем у позові заявлено до стягнення заборгованість за пенею/неустойкою у розмірі 5 000,00 грн, правомірність стягнення якої судом буде оцінено нижче.

Крім того, між сторонами: Позивачем – ТОВ «1 БАНК» в особі директора Білана В.І., з одного боку, та Відповідачем – ОСОБА_1 , з іншого боку, 11.08.2025 через веб-сайту Позивача було укладено Договір кредитної лінії (Надійний) № 6554747 (далі – Договір-2), письмова копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 22-29) та який підписано Відповідачем в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «031755»; ідентифікуючи Відповідача відомості (зокрема, паспортні дані, РНОКПП, адреса місця проживання, електронної пошти, номер мобільного телефону, номер електронного платіжного засобу) наведено в Розділі 11 цього Договору-2. 
За умовами зазначеного Договору-2 Кредитодавець (Позивач) надав Позичальнику (Відповідачу) кредит у розмірі 3 000,00 грн, строк кредитування – 360 днів (до 05.08.2026), процентна ставка – 0,95 % в день; періоди сплати – 30 календарних днів; перший платіж мав бути сплачений 30.08.2025; комісія за надання кредиту 17,25 %, що у грошовому виразі складає 517,50 грн (сплачена Відповідачем 30.0982025, як видно з Розрахунку заборгованості, а.с. 21). 
Згідно з пунктом 6.7 Договору-2 у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання, у першу чергу сплачуються проценти за користування кредитом, комісія неустойка та інші платежі. 
Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у день укладення згаданого вище Договору-2 – 11.08.2025 у розмірі 3 000,00 грн підтверджено копією довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Европейська платіжна система» від 16.01.2026 № КД-000025802 (а.с. 30-31) та копією відповідної квитанції про транзакцію (а.с. 31). 
Відповідач платежів на оплату заборгованості за кредитним Договором-2, окрім одного платежу 30.08.2025 у розмірі 517,50 за комісію та у розмірі 570,00 грн, що пішли на погашення відсотків, інших будь-яких платежів не здійснювала, що підтверджено наданим Розрахунком заборгованості (а.с. 21). 
Отже, Відповідач не надала своєчасно та в повному обсязі кошти для погашення її заборгованості за Договором від 11.08.2025 № 6554747 згідно з умовами цього Договору. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 28.01.2026 має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 5 308,50 грн, що включає:
– 3 000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу («тіло» кредиту); 
– 2 308,50 грн заборгованості за процентами; 
При цьому, перевіряючи правильність нарахування відсотків за користування кредитом, суд виходить з розміру наданого кредиту (3 000,00 грн) та визначеної Договором відсоткової ставки 0,95 % (28,50 грн) за кожний день користування кредитом, нарахування яких припинено достроково, до завершення строку кредитування – наприкінці минулого року 19.11.2025, що підтверджено Розрахунком заборгованості (а.с. 21). 
Також Позивачем у позові заявлено до стягнення заборгованість за пенею/неустойкою у розмірі 6 000,00 грн, правомірність стягнення якої судом буде оцінено нижче.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, п`ята статті 81 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
В ухвалі суду від 30.03.2026 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті 12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 

Згідно з частиною першою статті 509, частиною першою статті 525 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За визначеннями частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому за положеннями частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею 11 цього Закону. 
За визначенням пунктів 5, 7 частини першої статті 3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин – це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Відповідно до норм частин третьої, шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; такий договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Така відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: а) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; б) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; в) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 цього Закону).
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 названого Закону). 
Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 03.02.2023 у справі № 757/22453/20, від 29.05.2024 у справі № 545/1750/21).
Як роз`яснено в постанові Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23, поняття електронного підпису є родовим і визначає фактично будь-який вид підпису, що може використовуватися в електронному документообігу; електронні підписи існують різних видів, частина яких передбачена законодавством, а частина є фактично непойменованими видами підписів (такі як підпис за допомогою біометричних даних або підпис шляхом простої вказівки свого ім`я в електронному документі). Підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»); за своїм змістом такий підпис є пін-кодом – алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Вимоги законодавства до кваліфікованого електронного підпису (КЕП) та удосконаленого електронного підпису (УЕП) є вищими, порівняно з вимогами до інших видів підписів, зокрема, й електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і вказують на спосіб взаємозв`язку цих підписів із відповідними документами. Якщо порівнювати електронний підпис одноразовим ідентифікатором із КЕП та УЕП, то основною і єдиною вимогою до першого є забезпечення ідентифікації особи підписувача, тоді як вимоги до КЕП і УЕП стосуються також забезпечення цілісності і незмінюваності даних, що ними підписуються. Тому КЕП і УЕП з технічної точки зору прикріплюються до підписуваних ними даних так, що факт їх використання є очевидним – таке використання змінює формат підписуваного файлу і вимагає застосування спеціальних програмних засобів для перевірки цих підписів і відкриття підписаного з їх допомогою файлу. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором не обов`язково повинен поєднуватися із підписуваними ним даними певним чином – він може додаватися до них у будь-який спосіб; головне, щоб спосіб додавання електронного підпису одноразовим ідентифікатором до підписаних ним даних надавав можливість установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані особою, яка в них указана в якості підписувача. 
Отже, Верховний Суд у названій вище постанові від 04.02.2026 виснував, що у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
Оскільки закон не вимагає підписання електронних договорів тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (частина перша статті 207 ЦК України). Можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з КЕП або УЕП суд перевіряє через спеціальні програмні засоби чи онлайн-сервіси. Документи з іншим електронним підписом потребують додаткових процесуальних дій (з`ясування способу надсилання, формату зберігання, можливості односторонніх змін). При цьому паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.
Відтак, Верховним Судом підтверджено свій висновок про правильність ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (зокрема, Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (постанови від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20, від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23). 
Крім того, у постанові від 08.04.2026 у справі № 705/1938/25 Верховний Суд зазначив на важливості того, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Учасниками справи не ставиться під сумнів додані до позовної заяви паперові копії укладених в електронній формі кредитних договорів від 03.09.2025 за № 71153885 та від 11.08.2025 за № 6554747; укладення цих договорів сторонами підтверджено також сукупністю зазначених вище доказів, які суд вважає належними і допустимими.
Кредитор (ТОВ «1 БАНК») є фінансовою установою. Тому, зважаючи на норми Закону України «Про платіжні послуги», зокрема статті 31, інформація відповідного платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити.
З огляду на це надані Позивачем копія довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Европейська платіжна система» від 16.01.2026 № КД-000025802, а також копії відповідних квитанцій про транзакції 03.09.2025 та 11.08.2025, що містять інформацію про перерахування коштів на банківську картку Відповідача та у сукупності з іншими доказами, такими як укладений договір і розрахунок заборгованості, належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів Відповідачеві. 

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зроблено висновок про те, що щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. При цьому Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. 

Крім того, Закон України «Про споживче кредитування» надає право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Так, згідно з приписами частини другої статті 8 названого Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Відповідно до положень статті 49 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Разом з тим, 17.03.2022 набрав чинності Закон України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, наведені положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стосуються правовідносин, що виникли з договору позики та/або кредитного договору, за умовами яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).
Загальновідомо, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався й діє дотепер.
З огляду на це та враховуючи, що Відповідачу було нараховано Позивачем штрафні санкції (пеню/неустойку) за Договором-1 від 03.09.2025 № 71153885 та за Договором-2 від 11.08.2025 № 6554747, що, відповідно, підлягали виконанню у період дії воєнного стану, тому такі штрафні санкції (кошти) підлягають списанню кредитодавцем/позикодавцем на підставі імперативного припису пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому позовні вимоги у частині стягнення з Відповідача заборгованості за штрафними санкціями (пенею) в розмірі 5 000,00 грн (за Договором-1 від 03.09.2025 № 71153885) та у розмірі 6 000,00 грн (за Договором-2 від 11.08.2025 № 6554747), не підлягають задоволенню.

Зважаючи на усе викладене вище, суд вважає, що Відповідач не виконала умови двох кредитних договорів від 03.09.2025 № 71153885 та від 11.08.2025 № 6554747, укладених з ТОВ «1 БАНК»; не виконала взяті на себе грошові зобов`язання, а заявлені Позивачем до стягнення розміри заборгованості відповідають визначеним у названих договорах розмірам наданого кредиту, процентної ставки та комісії згідно з умовам кредитування, що підтверджено належними і допустимими доказами та не оспорювалось Відповідачем, відтак наявні підстави для задоволення позову частково, оскільки у стягненні заявлених сум штрафних санкцій (пені) слід відмовити.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково і стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 БАНК» заборгованості за Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 03.09.2025 № 71153885 у загальному розмірі 3 250,00 грн (2 500,00 грн заборгованості за основною сумою боргу («тіло» кредиту), 375,00 грн за відсотками та 375,00 грн за комісією за видачу кредиту) та за Договором кредитної лінії (Надійний) від 11.08.2025 № 6554747 у загальному розмірі 5 308,50 грн (3 000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу («тіло» кредиту) та 2 308,50 грн за відсотками), загалом – 8 558,50 грн (43,76 % від ціни позову); у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір та професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (43,76 %).

Вирішуючи питання щодо стягнення з Відповідача судових витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з такого.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі № 547/581/21 констатував, що положення частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України дає право суду, лише за клопотанням іншої сторони, лише зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд.
За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Наведені вище висновки є релевантними на сьогодні і викладені також у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 361/10208/23.
Так, Позивач на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн надав суду копію відповідного Договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 № 20-08/25, укладеного між Позивачем та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною (а.с. 32-35), Акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги з переліком позовних заяв до відповідачів, включно з ОСОБА_1 , щодо яких Позивачу названим адвокатом надавалась правнича допомога (а.с. 37-38), підтвердження оплати цих послуг, а також копія Витягу із зазначеного Акта в частині щодо Відповідача з описом наданих послуг та їх вартості (а.с. 36). Також надано докази здійснення надавачем послуг адвокатської діяльності (а.с. 39). 
Відтак, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судові витрати, понесені останнім, у загальному розмірі 3 134,27 грн (43,76 % від 7 162,40 грн, що включали витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн). 

Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті 247 ЦПК України). 
Відповідно до статей 15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 124, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд – 
ВИРІШИВ:
Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (код ЄДРПОУ: 39861924; адреса місцезнаходження: пл. Арсенальна, 1 Б, м. Київ, 01010; адреса для листування: вул. Садова, 31/33, м. Ірпінь, 08205, далі – ТОВ «1 БАНК») заборгованість за Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 03.09.2025 № 71153885 та за Договором кредитної лінії (Надійний) від 11.08.2025 № 6554747 у загальному розмірі 8 558 (вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 50 (п`ятдесят) коп.
В іншій частині позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (код ЄДРПОУ: 39861924; адреса місцезнаходження: пл. Арсенальна, 1 Б, м. Київ, 01010; адреса для листування: вул. Садова, 31/33, м. Ірпінь, 08205, далі – ТОВ «1 БАНК») судові витрати за сплачений судовий збір та за професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 134 (три тисячі сто тридцять чотири) грн 27 (двадцять сім) коп.
Надіслати копії цього рішення суду учасникам справи.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи зазначений строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Л.А. Макаренко