Суддя   ОСОБА_1 
Справа № 644/4890/26 
Провадження № 1-кп/644/834/26 
05.05.2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року    м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 ,
розглянувши в залі судових засідань Індустріального районного суду м. Харкова, в порядку спрощеного кримінального провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026226210000141 від 14.03.2026, за обвинувальним актом від 01.05.2026 стосовно:
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, українки, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, розлученої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України,
ВСТАНОВИВ:

01 травня 2026 року до Індустріального районного суду м. Харкова надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026226210000141 від 14.03.2026, стосовно ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом – обвинувачена/ ОСОБА_2 ), за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, з обвинувальним актом, затвердженим прокурором Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова від 01.05.2026, реєстром матеріалів досудового розслідування (т. 2 а.с. 1-6) та розписками про отримання обвинуваченою копій обвинувального акту та доданих до нього матеріалів досудового розслідування (т. 2 а.с. 10,11), її захисником – адвокатом ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 10 - 11), яка діє в інтересах обвинуваченої на підставі ордеру серії АХ № 1346092 від 29.04.2026 (т. 1 а.с. 146), а також потерпілою ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 12).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 05.05.2026 призначено проводити розгляд у кримінальному провадженні № 12026226210000141 від 14.03.2026, стосовно ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК України, з урахуванням положень параграфа № 1 цього кодексу (т. 2 а.с. 16). 
Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.
11 березня 2026 року близько 17 год 00 хв, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 276 – А, знайшла банківську карту № НОМЕР_1 , видану АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_4 , яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом, тобто спеціальним платіжним засобом доступу до банківського рахунку, в цей час у ОСОБА_2 виник умисел на привласнення офіційного документу, з корисливих мотивів.
Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на привласнення офіційного документу, керуючись корисливими мотивами з метою власного збагачення, ОСОБА_2 , підняла банківську картку № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та поклала до кишені сумки.
У подальшому, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, в період з 11.03.2026 по 12.03.20206 маючи фізичний доступ до банківської картки потерпілої ОСОБА_4 , без згоди та відома останньої, ОСОБА_2 здійснила ряд фінансових операцій вказаною банківською карткою, із застосуванням безконтактної технології проведення платежів, через POS-термінал, на загальну суму 2 759 грн 32 коп.
З огляду на зазначене, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, тобто привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів. 
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує як кримінальне правопорушення-проступок, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 357 КК України, тобто привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів. 
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. 
Суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК, з урахуванням положень цього параграфа (ч. 2, 3 ст. 381 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 382 КПК України суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. 
Відповідно до ч. 1 ст. 302 КПК України встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Згідно з ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані: 1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.
Прокурором у обвинувальному акті заявлено клопотання про розгляд обвинувального акта від 01.05.2026 у кримінальному провадженні за № 12026226210000141 від 14.03.2026, стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні на підставі ч. 1 ст. 302 КПК України, мотивуючи тим, що обвинувачена ОСОБА_2 , за участі захисника – адвоката ОСОБА_3 , яка діє на підставі ордеру серії АХ № 1346092 від 29.04.2026 (т. 1 а.с. 146), беззаперечно визнала свою винуватість, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згодна на розгляд обвинувального акту за її відсутності, що підтверджується наданою суду заявою щодо визнання своєї винуватості, згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні (т. 2 а.с. 3, 7-8).
Відтак, вищевказані обставини, які встановлені органом досудового розслідування у формі дізнання, відповідно до ч.2 ст.382 КПК України, судом не досліджувалися з огляду на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до її письмової заяви (т. 2 а.с. 7-8), яка складена в присутності захисника – адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах обвинуваченої на підставі ордеру серії АХ № 1346092 від 29.04.2026 (т. 1 а.с. 146), на ім`я прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова повідомила, що вину у скоєнні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, тобто привласненні офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, у кримінальному провадженні № 12026226210000141 від 14.03.2026, беззаперечно визнає, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами (т. 2 а.с. 7-8), а також ознайомлена та обізнана з обмеженнями права на апеляційне оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Також, ОСОБА_2 надала згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, її згода є добровільною (т. 2 а.с. 7-8). Окрім того, у цій заяві захисником ОСОБА_2 – адвокатом ОСОБА_3 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості обвинуваченої, її згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами та добровільність згоди ОСОБА_2 на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні за її відсутності (т. 2 а.с. 8).
За приписами ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. 
Суд бере до уваги, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у скоєнні кримінального проступку, заяву обвинуваченої, складену в присутності її захисника – адвоката ОСОБА_3 , щодо визнання обвинуваченою своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, у зв`язку з чим, у суду відсутні підстави піддавати сумніву добровільність такої позиції обвинуваченої, тому з урахуванням клопотання прокурора, добровільності та щирості зазначеної вище позиції обвинуваченої, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, визначеному ст. 381, 382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження. 
Потерпіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склала письмову заяву, яка додана до обвинувального акта, в якій висловила згоду зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами в межах кримінального провадження № 12026226210000141 від 14.03.2026 за фактом привласнення банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», виданої на її ім`я ОСОБА_2 , яка обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України. Окрім цього, ОСОБА_4 вказала, що ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, та погодилася на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за її відсутності (т. 2 а.с. 9).
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні у справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 (п. 40) суд зазначав, що ст. 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись – відкрито чи опосередковано – від свого права на деякі гарантії справедливого суду (рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти Італії» від 30.11.2000 та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24.09.2009). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі «Пуатрімоль проти Франції» від 23.11.1993, пункт 31).
Відтак, спрощене провадження щодо кримінального проступку, регламентоване главою 30 КПК України, не порушує прав сторін кримінального провадження, з врахуванням того, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження та їх позиція є добровільною (т. 2 а.с. 7-8, 9), у зв`язку із чим суд вважає, що наявні підстави для розгляду обвинувального акту у порядку, встановленому ст. 381-382 КПК України. 
Отже, враховуючи викладене вище, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження № 12026226210000141 від 14.03.2026, оцінивши зібрані в ході досудового розслідування докази, їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку та діяння, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_2 має місце, та містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, вина у скоєнні якого ОСОБА_2 знайшла своє підтвердження та доведена доказами, встановленими органом досудового розслідування, поза розумним сумнівом. 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2021 у справі №166/361/19, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було учинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до обвинувального акту від 01.05.2026, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_2 є щире каяття (т. 2 а.с. 2).
З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 в справі № 457/529/20 вбачається, що щире каяття – це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. 
Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 кримінальне провадження № 629/847/15-к).
Суд бере до уваги, що обвинувачена ОСОБА_2 щиро покаялася, визнавала свою вину, що вбачається з матеріалів кримінального провадження, адже доведеність винуватості ґрунтується, зокрема й на зізнавальних показаннях обвинуваченої (т. 1 а.с. 109, 130, 148-150, т. 2 а.с. 8), що свідчить про належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та готовність нести кримінальну відповідальність, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини. 
Відповідно до обвинувального акту від 01.05.2026, обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_2 не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_2 згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Вивченням відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_2  судом установлено, що ОСОБА_2 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, що підтверджується довідкою № 2285 від 16.03.2026 (т. 1 а.с. 126), на стаціонарному лікуванні в КНП ХОР «ОКПЛ № 3» у період з 01.01.2012 по 15.03.2026 не перебувала, за амбулаторною допомогою не зверталася, під медичним наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, що підтверджується довідкою № 01-21/3493 від 18.03.2026 (т. 1 а.с. 128). Згідно з вимогою про судимість від 19.03.2026, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася (т. 1 а.с. 129).
Отже, під час призначенні покарання суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.
При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з роз`яснень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, відповідно до ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_2 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, кваліфікується як кримінальний проступок. 
Санкцією ч. 1 ст. 357 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.
Вивченням судом відомостей про особу обвинуваченої встановлено, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває (т. 1 а.с. 126, 128), суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого  ОСОБА_2 кримінального правопорушення, особу винної, її вік – повних 52 роки, стан здоров`я, відсутність будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 хворіє на будь-які важкі хронічні захворювання чи є особою з інвалідністю першої або другої групи, з урахуванням обставин, які пом`якшують її покарання, зокрема щире каяття, та відсутність обтяжуюючих обставин, а також бере до уваги пояснення обвинуваченої, в яких вона пояснила, що наразі дійсно офіційно непрацевлаштована, але заробляє на життя тимчасовими підробітками та живе за рахунок власних заощаджень, тому має нормальне матеріальне становище (т. 1 а.с. 149), тому суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченої можливо при призначенні їй покарання за скоєння кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
Відповідно до ч. 1 ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 02.11.2021 (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Суд наголошує, що повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві. Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Судом не встановлено підстав для застосування ст. 69 та 75 КК України. 
Суд бере до уваги, що ОСОБА_2 , офіційно не працевлаштована, заразом, матеріали справи містять пояснення ОСОБА_2 , в яких вона повідомила, що наразі дійсно офіційно непрацевлаштована, але заробляє на життя тимчасовими підробітками та живе за рахунок власних заощаджень, тому має нормальне матеріальне становище (т. 1 а.с. 149), та просить суд призначити їй покарання у виді штрафу, оскільки має змогу сплатити його, у передбаченому законом способу (т. 2 а.с. 8). 
На переконання суду, призначення обвинуваченій такого покарання як штрафу є справедливим, співмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.
Підстав для застосування до обвинуваченої більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, її особи, суд не знаходить.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Підстави застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру відсутні. 
Розмір пропонованої винагороду викривачу – відсутній.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_2 у межах кримінального провадження № 12026226210000141 від 14.03.2026 не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його застосування.
Витрати на проведення експертизи під час досудового розслідування відсутні.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. 
На вимогу положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту. 
Отже, арешт накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 20.04.2026 у справі № 644/4249/26 провадження № 1-кс/644/531/264 на речові докази, зокрема платіжну банківську картку банківської установи «Приват Банк» платіжної системи «VISA», золотого кольору, з наявними написами на лицьовій стороні «Золота для виплат», «VISA Gold», «GOLD KDV», з банківським номером: НОМЕР_1 , термін дії: 09/28, без зовнішніх механічних пошкоджень, яку вилучено в ході огляду місця події 16.04.2026 та поміщено до спеціального сейф – пакету НП України № NPU 5115790, який належним чином опечатано та скріплено підписами учасників слідчої дії, скасувати, після набрання вироком законної сили.
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Отже, керуючись ст. 368 – 371, 373 – 374, 381 – 382, 394, 395 КПК України, на підставі ч. 1 ст. 357 КК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, та призначити їй покарання у виді 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 20.04.2026 на платіжну банківську картку банківської установи «Приват Банк» платіжної системи «VISA», золотого кольору, з наявними написами на лицьовій стороні «Золота для виплат», «VISA Gold», «GOLD KDV», з банківським номером: НОМЕР_1 , термін дії: 09/28, без зовнішніх механічних пошкоджень, вилучено в ході огляду місця події 16.04.2026 та поміщену до спеціального сейф – пакету НП України № NPU 5115790, що належним чином опечатано та скріплено підписами учасників слідчої дії, скасувати, після набрання вироком законної сили.
Речові докази у кримінальному провадженні № 12026226210000141 від 14.03.2026, після набрання вироком законної сили: 
1). Повернути власнику – потерпілій ОСОБА_4 :
1.1 платіжну банківська картка банківської установи «Приват Банк» платіжної системи «VISA», золотого кольору, з наявними написами на лицьовій стороні «Золота для виплат», «VISA Gold», «GOLD KDV», з банківським номером: НОМЕР_1 , термін дії: 09/28, без зовнішніх механічних пошкоджень, вилучено в ході огляду місця події 16.04.2026 та поміщено до спеціального сейф – пакету НП України № NPU 5115790, що належним чином опечатано та скріплено підписами учасників слідчої дії – переданий до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області.
2). Залишити в матеріалах кримінального провадження 12026226210000141 від 14.03.2026:
2.1 оптичний носій інформації з написами: DVD – R диск «My Media», 4.7 GB, 16х, 120 min., на якому мається 2 (два) відеозаписи подій з торгівельної точки ТМ «АГРОМОЛ», які мали місце 11.03.2026, 12.03.2026;
2.2 оптичний носій інформації з написами: DVD – R диск «My Media», 4.7 GB, 16х, 120 min., на якому мається 1 (один) відеозапис події з торгівельної точки «АВРОРА», яка мала місце 12.03.2026;
2.3 оптичний носій інформації з написами: DVD – R диск «My Media», 4.7 GB, 16х, 120 min., на якому мається 1 (один) відеозапис події з торгівельної точки «АТБ-МАРКЕТ», яка мала місце 11.03.2026. 
Матеріали кримінального провадження № 12026226210000141 від 14.03.2026 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі № 644/4890/26.
Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (ч.1 ст. 394 КПК України).
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження. 
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя        ОСОБА_1