ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 р. 	Справа № 520/28231/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., повний текст складено 21.01.26 по справі № 520/28231/25

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області   
про визнання протиправними та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 645, № 641, № 636, № 646 від 11 липня 2025р про накладення на ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 645 від 11 липня 2025 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 641 від 11 липня 2025 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 636 від 11 липня 2025 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 646 від 11 липня 2025 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4844,80 грн. 
Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, вважає, що його необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказує , що контроль за дотриманням законодавства про рекламу не є заходом державного нагляду (контролю) у розумінні Закону № 877-V. Подібний захід проводиться з дотриманням процедур визначених Законом № 877-V виключно у разі, коли орган контролю вимагає документи, що виходять за межі рекламного матеріалу. Головне управління здійснювало контроль за дотриманням законодавства про рекламу відповідно до Закону № 270/96-ВР і не виходило за межі рекламного матеріалу, внаслідок чого відсутні ознаки заходу державного нагляду в розумінні Закону № 877-V. Головне управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом № 270/96-ВР та Порядком № 693 забезпечуючи захист прав споживачів. Просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 у справі № 520/28231/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління, про визнання протиправними та скасування рішень № 645, № 641, № 636, № 646 від 11 липня 2025р про накладення на ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про рекламу – відмовити у повному обсязі.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу , в якому вказує , що не має відношення до реклами, оскільки не є фізичною особою – підприємцем, видами діяльності якої є діяльність, пов`язана з рекламою. Також, вказує , що обов`язок щодо повідомлення позивача у письмовому порядку про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відповідачем не дотримано, оскільки запрошення для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, а також інші документи відповідачем направлено (або не направлено) за адресою: АДРЕСА_1 , в той час як місцем реєстрації позивача є: АДРЕСА_2 . Вважає , що відповідач не довів дотримання ним вимог Закону № 877-V, статті 32 Закону України «Про адміністративну процедуру», Постанови № 303 та Порядку № 693, що свідчить про те, що Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області допустило процедурні порушення під час здійснення заходу державного контролю, які за своєю суттю не можна вважати формальними. Просить суд рішення суду 1 інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Суд першої інстанції установив , що Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса місцезнаходження позивача: АДРЕСА_2 .
Відповідачем на адресу: АДРЕСА_1 направлено лист від 18.06.2025 року Вих. №5.4-057/2/9268-25 (далі – лист-вимога), з повідомленням про виявлені ознаки порушення суб`єктом господарювання частини першої статті 6 Закону № 270/96-ВР, а саме: Мовою реклами є державна мова, та запрошенням з`явитися за адресою: АДРЕСА_3 у триденний термін з дня отримання зазначеної вимоги для ознайомлення зі зверненням, а також надання письмових пояснень щодо питань викладених у зверненні споживача. Разом з цим, відповідно до вимог частини другої статті 26 Закону № 270/96-ВР, Головне управління вимагало надати завірені в установленому порядку копії документів щодо розміщеної реклами, а саме: свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 (виписка з Єдиного державного реєстру ФОП ОСОБА_1 ); копія паспорта; письмові пояснення; документів щодо вартості розповсюдження реклами та/або виготовлення реклами, документів що підтверджують факт оплати за виготовлену рекламу (макетів реклами, тощо), акти виконаних робіт; дозвіл на розміщення зовнішньої реклами (за наявністю); іншу інформацію, що може мати істотне значення для прийняття Головним управлінням рішення.
11.07.2025 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області складено протоколи про порушення законодавства про рекламу №664, № 662, № 661, № 659 та від 17.06.2025 про порушення законодавства про рекламу № 582, № 580, № 579, № 577.
Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області прийнято рішення: про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 11 липня 2025 року № 636 винесено за розміщення зовнішньої реклами з ознаками порушення вимог частини першої статті 6 Закону № 270/96-ВР; про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 11 липня 2025 року № 641 винесено за розміщення зовнішньої реклами з ознаками порушення вимог частини першої статті 6 Закону № 270/96-ВР; про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 11 липня 2025 року № 645 винесено за ненадання документів, пояснень, необхідних для здійснення повноважень щодо контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу, що є порушенням абзацу першого частини другої статті 26 Закону № 270/96-ВР; про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 11 липня 2025 року № 646 винесено за ненадання документів, пояснень, необхідних для здійснення повноважень щодо контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу, стосовно розміщення зовнішньої реклами, що є порушенням абзацу першого частини другої статті 26 Закону № 270/96-ВР.
Позивач, не погоджуючись із рішеннями Головного управління Держпродспоживслужби Харківської області звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що спірні рішення про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, винесені на підставі Закону № 270/96-ВР та Порядку №693, що оскаржуються позивачем у межах даної справи, прийняті без дотримання вимог, встановлених Законом № 877-V, оскільки такі рішення прийняті без фактичного проведення планового або позапланового заходу державного нагляду (контролю), за відсутності наказу (рішення, розпорядження) про проведення відповідного заходу державного нагляду (контролю), без складення акта з використанням уніфікованої форми акта. Відповідач не надав суду доказів того, що проведений щодо позивача захід державного контролю відбувся на підставі відповідного наказу. Матеріали справи не містять акту перевірки, з яким позивач повинен був бути ознайомлений. Відтак, відповідачем порушено процедуру проведення державного нагляду (контролю). Суд першої інстанції зазначив, що діяльність відповідача з контролю за додержанням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), а отже відповідач зобов`язаний дотримуватися вимог Закону № 877-V. Однак, під час розгляду справи судом не встановлено дотримання відповідачем вищезазначених вимог Закону № 877-V. Відповідачем зазначених обставин не спростовано. Також, відповідачем не надано до суду доказів наявності рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері, про дозвіл на здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) ФОП Губарєва. Суд першої інстанції дійшов висновку , що відповідач не довів дотримання ним вищезазначених вимог Закону № 877-V та Постанови № 303, що свідчить про те, що Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області допустило процедурні порушення під час здійснення заходу державного контролю, які за своєю суттю не можна вважати формальними.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами здійснює Закон України "Про рекламу" від 03 липня 1996 року № 270/96-ВР (далі - Закон № 270/96-ВР).
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 270 контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, щодо захисту прав споживачів реклами (у тому числі щодо спорудження житлового будинку.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року за № 667 (далі - Положення), Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади.
На виконання пп. 8 п. 6 Положення Держпродспоживслужба для виконання покладених на неї завдань має право здійснювати заходи державного нагляду (контролю) відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1 Закону 270/96-ВР реклама, це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача; розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.
Згідно із ч. ч. 1, 6 ст. 9 Закону 270/96-ВР реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.
Вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, комерційне (фірмове) найменування, торговельну марку, що правомірно використовується цією особою, належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, на якому розміщено власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу до такого приміщення, не вважається рекламою.
Відповідно до ст. 16 Закону 270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів.
Порядок розміщення зовнішньої реклами регулюється Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, які затверджено постановою КМУ від 29.12.2003 року за № 2067 (далі по тексту - Правила).
Відповідно до п. 3 Правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.
Пунктом 24 Правил визначено, що виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону 270/96-ВР контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.
Положеннями ч. 2 ст. 26 Закону 270/96-ВР визначено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю. Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону 270/96-ВР передбачено, що рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами під час розгляду питання про порушення цього Закону мають право: бути присутніми на засіданні державного органу під час розгляду питання про порушення ними цього Закону; подавати необхідні документи, давати пояснення; отримувати копію протоколу засідання та рішення державного органу, прийнятого щодо них; оскаржувати дії чи бездіяльність зазначеного державного органу та його посадових осіб до суду.
Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. ч. 5, 7 ст. 27 Закону 270/96-ВР особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Вартість розповсюдженої реклами визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.
Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 27 Закону 270/96-ВР за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, та/або вартість розповсюдження реклами, а також інформації, передбаченої частиною другою статті 26 цього Закону, центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Законом № 270/96-ВР не встановлено спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу.
Вирішуючи спірні правовідносини суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду, сформульовані у постановах від 23.09.2021 у справі № 826/24133/15, від 22.06.2022 у справі № 810/3148/17 та від 17.01.2023 у справі № 826/9936/17.
Разом з тим, переглядаючи рішення суду першої інстанції у цій справі, колегія суддів вважає за необхідне застосувати актуальну судову практику Верховного Суду.
Так, 07.04.2025 Верховний Суд ухвалив постанову у справі № 280/275/24, в якій досліджено питання застосування Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" при реалізації територіальним органом Держпродспоживслужби владних управлінських функцій, які полягають у дотриманні суб`єктами господарювання законодавства про рекламу.
Верховний Суд зауважив, що контроль за дотриманням законодавства про рекламу не є заходом державного нагляду (контролю) у розумінні Закону № 877-V. Якщо орган контролю вимагає документи, що виходять за межі рекламного матеріалу, така перевірка набуває ознак заходу державного нагляду в розумінні Закону № 877-V і має супроводжуватися дотриманням його процедур.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 07.04.2025 у справі № 280/275/24.
Зважаючи на вказане судове рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною. Подібний правовий висновок був сформульований і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 916/214/20.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах, які є предметом судового аналізу у цій справі, накладення штрафів на позивача за порушення законодавства про рекламу фактично відбулося за відсутності самого заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства України про рекламу є помилковими.
Що стосується доводів позивача про те, що позивача не повідомлене про дату, час і місце розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, колегією суддів встановлено наступне.
Механізм накладення Держпродспоживслужбою та її територіальними органами на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами (далі - суб`єкт реклами) штрафів за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Антимонопольного комітету, КРАІЛ, Національного банку) визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою КМУ від 26.05.2004 № 693 (далі - Порядок № 693).
Положеннями пунктів 2-9 Порядку № 693 визначено, що підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) та накладення штрафу є протокол, що складається посадовими особами Держпродспоживслужби або її територіальних органів.
Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, передбачені статтею 27 Закону України "Про рекламу", приймають Голова Держпродспоживслужби, його заступники, керівники територіальних органів Держпродспоживслужби та їх заступники (далі - уповноважені особи).
Уповноважена особа розпочинає розгляд справи не пізніше трьох робочих днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у пункті 2 цього Порядку.
З урахуванням положень ст. 32 Закону України "Про адміністративну процедуру" уповноважена особа повідомляє суб`єкту реклами про дату, час та місце розгляду справи поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій або шляхом вручення повідомлення суб`єкту реклами або його представнику, якщо суб`єкт реклами сповістив уповноважену особу про відповідне уповноваження свого представника на отримання повідомлень, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої особи, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
У повідомленні зазначаються права та обов`язки суб`єкта реклами, зокрема інформація про право бути присутнім під час розгляду та вирішення справи, порядок ознайомлення з матеріалами, а також способи подання пояснень і зауважень та строк, протягом якого суб`єкт реклами має право їх подати.
Справа розглядається уповноваженою особою не пізніше 30 календарних днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у пункті 2 цього Порядку.
У разі надходження від суб`єкта реклами або його представника клопотання про відкладення розгляду справи уповноважена особа переносить дату та час розгляду справи у межах загального строку розгляду такої справи.
Справа розглядається за участю суб`єкта реклами або його представника.
При цьому, справа розглядається без участі суб`єкта реклами або його представника у разі його неявки за умови його поінформування відповідно до пункту 5 цього Порядку та ненадходження від нього клопотання про перенесення дати та часу розгляду справи, зазначеного в пункті 7 цього Порядку.
Згідно із пунктами 16-17 Порядку № 693 у разі наявності підстав для накладення штрафу за результатами розгляду справи уповноважена особа приймає рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.
Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу оформлюється у двох примірниках, один з яких залишається в уповноваженої особи, що розглядала справу, другий - вручається суб`єкту реклами або його представникові, про що на першому примірнику такого рішення робиться відповідна позначка, засвідчена підписом суб`єкта реклами або його представника. У разі розгляду справи без участі суб`єкта реклами або його представника рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу надсилається суб`єкту реклами поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.
Відповідно до пункту 19 Порядку № 693 рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу набирає чинності з дня вручення його суб`єкту реклами або його представнику.
Згідно з ч.ч. 1-7 ст. 32 Закону України "Про адміністративну процедуру" встановлено, що учасник адміністративного провадження, особа, яка сприяє розгляду справи, залучаються адміністративним органом для надання пояснень і для участі у процедурних діях шляхом вручення (направлення) запрошення.
Запрошення учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, здійснюється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня відповідної процедурної дії. Цей строк може бути зменшено у разі, якщо обставини вимагають прийняття рішення у найменший строк, про що у запрошенні надається обґрунтоване пояснення. Запрошення вручається особисто під підпис, надсилається поштовим відправленням або іншими засобами зв`язку (телефоном, електронною поштою тощо) за наявними у справі контактними даними, про що в матеріалах справи робиться відповідний запис.
У запрошенні зазначаються: 1) найменування та адреса адміністративного органу; 2) назва справи, статус та мета, з якою запрошується учасник адміністративного провадження, особа, яка сприяє розгляду справи; 3) дата, час і місце, куди запрошується учасник адміністративного провадження, особа, яка сприяє розгляду справи; 4) контактний номер телефону та адреса електронної пошти адміністративного органу, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) посадової особи адміністративного органу, яка розглядає справу; 5) інші відомості (за потреби).
Відсутність запрошеного належним чином учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, не перешкоджає вчиненню процедурних дій, якщо це не впливає на належний розгляд справи.
Поштове відправлення надсилається поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення), за бажанням учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, - кур`єром за додаткову плату, на адресу місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідної особи або на іншу адресу, яку особа вказала для офіційного листування з нею.
Якщо час отримання запрошення, надісланого поштою чи електронною поштою, не зафіксовано, воно вважається отриманим особою на п`ятий день з дня відправлення, крім випадків, якщо є інформація, що запрошення не надійшло або надійшло пізніше. Якщо особа заявляє про неотримання запрошення, надісланого поштою чи електронною поштою, або про отримання запрошення пізніше ніж на п`ятий день з дня відправлення, на адміністративний орган покладається обов`язок доказування факту і часу отримання запрошення особою.
Надаючи оцінку обставинам дотримання відповідачем процедури належного сповіщення позивача про дату, час і місце розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням підприємства позивача є: АДРЕСА_2 . Крім того, в розділі «Інформація для здійснення зв`язку» вказано: Телефон : НОМЕР_1 , Телефон 2: НОМЕР_2 .
Відповідачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів своєчасного повідомлення позивача про місце і час розгляду справи (доказів направлення та доказів отримання). 
Також, з матеріалів справи встановлено , що у запрошенні для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, а також у інших документах відповідача адресованих позивачу (протоколах, спірних рішеннях) вказано адресу ОСОБА_1 для направлення : АДРЕСА_1 , при цьому , місцем реєстрації позивача є: АДРЕСА_2 .
З урахуванням встановлених у цій справі обставин, колегія суддів вважає недоведеною позицію відповідача щодо належного повідомлення та надсилання позивачу телефонограми , яка містить інформацію про дату та час розгляду справи про порушення законодавства про рекламу та відповідно недоведеною є позиція відповідача, що він виконав обов`язок по забезпеченню права позивача на участь при розгляді його справи про порушення законодавства про рекламу.
Ці обставини свідчать про порушення процедури розгляду справи про порушення законодавства про рекламу , що призвело до безпідставності прийняття спірних рішень про накладення штрафів.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправними та скасування спірних рішень Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу.
Оскільки суд першої інстанції фактично дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів задоволення позову, виклавши його у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При вирішенні спірних правовідносин, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для зміни рішення є рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 по справі № 520/28231/25 змінити в частині в частині мотивів його прийняття, виклавши його у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від від 21.01.2026 по справі № 520/28231/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   І.С. Чалий