Справа № 686/16341/26
Провадження № 2/686/9121/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне
06 липня 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої судді Порозової І.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Кшановської Є.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Поділляторф» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 
встановив:
В червні 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Поділляторф» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.08.2013 року позивача було прийнято на роботу на посаду майстра дільниці виробничої дільниці «Лозоветорф» у ДП «Поділляторф». З 02.06.2014 року згідно наказу № 11 о/с від 02.06.2014 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. Проте, у день звільнення з роботи позивачу не було виплачено заробітну плату за період з 15.08.2013 року по 02.06 2014 року в сумі 12 000 грн., у зв`язку із чим він змушений був звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Відповідно до заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року у справі № 686/17908/16-ц, яке набрало законної сили, суд вирішив: позов ОСОБА_1 до ДП «Поділляторф» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково; стягнути з ДП «Поділляторф» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 12 000 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 72 041 грн. 84 коп.
Оскільки відповідач не виконав вищевказане рішення суду, позивач був змушений знову звернутися до суду про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до заочного рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 16.08.2019 року у справі № 609/903/19 суд вирішив позов задовольнити, стягнути із ДП «Поділляторф» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2017 року по 17.07.2019 року у розмірі 61 794 грн. 96 коп.
Згідно із заочним рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 09.06.2021 року у справі № 609/493/21 суд вирішив: стягнути із ДП «Поділляторф» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку з 18.07.2019 року по 26.04.2021 року у розмірі 46 633 грн. 76 коп.
На даний час відповідач не виконав вищевказані рішення судів, в тому числі не сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 12 000 грн., а тому у відповідача виник обов`язок по сплаті середнього заробітку за весь час затримки при звільненні з 27.04.2021 року по даний час, які попередніми рішеннями не охоплені.
У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з ДП «Поділляторф» на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 27.04.2021 року по 20.05.2026 року у розмірі 137 078 грн. 16 коп., понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. та 1 096 грн. 63 коп. судового збору.
Ухвалою судді від 19 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Яцишин А.О. подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача ДП «Поділляторф», який повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, жодних заяв, клопотань чи відзиву на позов до суду не подав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. 
Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що згідно з копією наказу № 11 о/с від 02.06.2014 року позивача ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади інженера-механіка ДП «Поділляторф» за власним бажанням з 02.06.2014 року (а.с. 6).
Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року у справі № 686/17908/16-ц, яке набрало законної сили 11.04.2017 року, встановлено, що 15.08.2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду майстра дільниці виробничої дільниці Лозоветорф у ДП «Поділляторф». В день звільнення з роботи позивачу не виплачено заробітну плату за період з 15.08.2013 року по 02.06 2014 року в сумі 12 000 грн., що підтверджується довідкою від 02.06.2014 року. Цим рішенням суду позов ОСОБА_1 до ДП «Поділляторф» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було задоволено частково, стягнуто з ДП «Поділляторф» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 12 000 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 72 041 грн. 84 коп. (а.с. 7-9).
Оскільки відповідач не виконав вищевказане рішення суду, позивач звернувся до Шумського районного суду Тернопільської області з позовом до ДП «Поділляторф» про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до копії заочного рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 16.08.2019 року у справі № 609/903/19 (набрало законної сили 21.09.2019 року) суд вирішив позов задовольнити, стягнути із ДП «Поділляторф» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2017 року по 17.07.2019 року у розмірі 61 794 грн. 96 коп. (а.с. 10-14).
Згідно із заочним рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 09.06.2021 року у справі № 609/493/21 (набрало законної сили 09.07.2021 року) суд вирішив: стягнути із ДП «Поділляторф» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку з 18.07.2019 року по 26.04.2021 року у розмірі 46 633 грн. 76 коп. (а.с. 15-22).
Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після зобов`язань щодо оплати праці.
Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач покликався на те, що оскільки в день звільнення і до дня звернення до суду з даним позовом заробітна плата не була виплачена в повному розмірі, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.04.2021 року по 20.05.2026 року у розмірі 137 078 грн. 16 коп.
В силу положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівник має право на отримання компенсації.
Порядок нарахування і виплати такої компенсації регулюється нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159.
Компенсація виплачується при затримці виплати заробітної плати за календарний місяць і більше.
Оскільки, розрахунок наданий позивачем, відповідачем не спростовано та не надано іншого розрахунку чи доказів відсутності заборгованості, а тому такий взято судом до уваги.
Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, позовні вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні, тому з ДП «Поділляторф» слід стягнути на користь ОСОБА_1 компенсацію за час затримки розрахунку за період з 27.04.2021 року по 20.05.2026 року у розмірі 137 078 грн. 16 коп.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.
Зокрема, позивачем сплачено 1 096 грн. 63 коп. судового збору, який і підлягає стягненню з відповідача в користь ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. було надано суду копію Договору про надання правничої (правової) допомоги № 07-05/26 від 27.05.2026 року (а.с. 23-25) та копію Акту № 1 про надання юридичних послуг та виконання робіт від 29.05.2026 року (а.с. 26), якими підтверджено вартість отриманих позивачем послух з правничої допомоги у даній справі в сумі 5 000 грн. 00 коп.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. З цих підстав суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу.
Під час розгляду даної справи відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав неспівмірності.
Отже, суд не має підстав для зменшення витрат позивача на правничу допомогу з власної ініціативи.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, то витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача ДП «Поділляторф» у повному обсязі на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 280-289, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Позов задовольнити.
Стягнути із Державного підприємства «Поділляторф» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 27.04.2021 року по 20.05.2026 року у розмірі 137 078 грн. 16 коп., 5 000грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу та 1 096 грн. 63 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Державне підприємство «Поділляторф», код ЄДРПОУ 02968875, адреса: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Будівельників, 20.
Повне рішення суду складено 06 липня 2026 року.

Суддя: І.Ю. Порозова