Справа № 273/331/26
Провадження № 2/273/949/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року     м. Баранівка

Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судді Бєлкіної Д.С., при секретарі судових засідань Стаднюк В.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та утримання дружини, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та утримання дружини.
В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2024 року. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказала, що сімейне життя між сторонами не склалося, між ними постійно виникали конфлікти та непорозуміння, сторони втратили взаємну повагу та почуття один до одного, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примирення є неможливим, а тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Також вказала, що малолітня дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на дитину та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_5 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Вказала, що повністю утримує дитину, не має змоги працювати. оскільки перебуває у декреті, відтак потребує фінансової допомоги батька дитини.
Представник відповідача адвокат Василюк А.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідач ОСОБА_3 не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини доходу, однак заперечував проти задоволення вимог в повному обсязі про стягнення аліментів на утримання дружини, вказавши, що позивач не надала до суду жодних доказів своєї потреби в матеріальній допомозі. Відповідач не має достатнього матеріального становища для одночасного утримання себе, дитини та додатково дружини. Також заперечував проти задоволення вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухваши пояснення ОСОБА_1 , пояснення адвоката Василюка А.В., всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 16 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Довбиської селищної ради Звягельського району Житомирської області, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.08.2024 року (а.с. 8).
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.10.2024 року. Батьками ОСОБА_4 зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 9).
Відповідно до витягу з реєстру Довбиської територіальної громади №2025/001061125 від 24.01.2025 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Відповідно до витягу з реєстру Довбиської територіальної громади №2026/002155099 від 10.02.2026 року, ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. 
Відповідно до частин 3, 4 статті 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини та чоловіка на свободу та особисту недоторканність.
За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей.
Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, примирення не бажають, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу.
Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі №761/33261/16-ц зазначив, що достатньою підставою для розірвання шлюбу є встановлення фактичного припинення сімейних відносин та відсутність наміру сторін на збереження сім`ї.
Також у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №127/19918/18-ц зроблено висновок, що примушування особи до збереження шлюбу суперечить принципу добровільності шлюбу. 
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність інших дітей; наявність рухомого та нерухомого майна; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судом встановлено, що малолітній син сторін проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач не заперечував проти стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу).
Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі №344/12009/16-ц зазначив, що аліменти мають забезпечувати належний та достатній рівень утримання дитини та бути співмірними із можливостями платника аліментів.
Також Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 у справі №754/10462/16-ц наголосив, що при вирішенні спорів щодо аліментів пріоритет мають інтереси дитини.
Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини та зобов`язаний брати участь у її утриманні, а заявлений розмір аліментів відповідає вимогам закону та інтересам дитини, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині в повному обсязі.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання виникає за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
За змістом ст. 75 СК України право одного з подружжя на утримання виникає за наявності передбачених законом підстав.
Судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом із позивачем, яка фактично здійснює догляд за дитиною та тимчасово обмежена у можливості повноцінного працевлаштування.
Разом із тим суд враховує матеріальне становище відповідача, відсутність стабільного офіційного доходу та необхідність забезпечення балансу інтересів сторін.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №194/629/17 зазначив, що право дружини на утримання до досягнення дитиною трирічного віку не є безумовним, а суд має враховувати матеріальне становище сторін та можливість чоловіка надавати таке утримання.
У постанові Верховного Суду від 13.06.2019 у справі №201/2097/17 зроблено висновок, що при вирішенні питання про утримання одного з подружжя суд повинен враховувати принцип розумності, справедливості та співмірності.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в цій частині та визначити розмір аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.
Стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2026 року між позивачкою та адвокатом Нурієвим Р.Т. був укладений договір про надання правничої допомоги №07/26ЦС, за яким сторони домовились, зокрема, про те, що оплата за надання професійної правничої допомоги щодо про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та утримання дружини, а саме: юридична консультація, ознайомлення з наданими матеріалами, розробка деталей судового захисту законних прав та інтересів клієнта, підготовка позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та утримання дружини, становить 4000,00 грн.
Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати всі заявлені витрати на правничу допомогу, якщо їх розмір є неспівмірним зі складністю справи.
Також у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказано, що суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, виходячи із критеріїв розумності та співмірності.
Отже, наявними у матеріалах справи письмовими доказами належним чином підтверджується надання позивачці послуг з професійної правничої допомоги у справі щодо про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та утримання дружини та розмір витрат позивачки на таку допомогу.
Разом з цим, враховуючи наявність заперечень відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд погоджується з посиланнями останнього на те, що ця справа про про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та утримання дружинине є складною, не викликає необхідності проведення великого об`єму роботи, відтак вартість послуг адвоката з приводу консультування, підготовки та подачі до суду позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та утримання дружинив сумі 4000,00 грн. є неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн.
Так, при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Взявши до уваги визнання відповідачем позову та вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, що становить 665,60 грн. Разом з цим, решту судового збору, а саме 50 відсотків, суд повертає позивачу з державного бюджету. Також, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, а саме 50 відсотків, що становить 665,60 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину та утримання дружини.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1 ,56 ,104 ,105 ,110 ,112 ,113 ,114СК України , ст. ст.76-81 ,141 ,142 ,263-265 ,273 ,352ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та утримання дружини — задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 16 серпня 2024 року виконавчим комітетом Довбиської селищної ради Звягельського району Житомирської області, актовий запис №4.
Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_5 ».
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 12.02.2026 року та до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення сином ОСОБА_6 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду щодо вимоги розірвання шлюбу, що становить 665 грн. 60 коп.
Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 8 від 12.02.2026 року, що становить 665 грн. 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави 50 відсотків судового збору у розмірі 665 грн. 60 коп. за позовну вимогу щодо стягнення аліментів на дитину та утримання дружини.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя       Бєлкіна Д.С.