Дата документу 27.05.2026 Справа № 568/1145/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №568/1145/25 Головуючий у 1-й інстанції:Мануйлова Н.Ю.
 
Провадження №22-ц/807/1250/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
27 травня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Кухаря С.В.,  Трофимової Д.А.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Вишковської Валентини Іванівни на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивуючи тим, що сторони з 16 вересня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07 травня 2025 року розірваний рішенням Радивилівським районним судом Рівненської області. У шлюбі народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 березня 2017 року виданого Радилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівенській області, актовий запис №55.

Судовим наказом Радивилівського районного суду Рівненської області від 07.07.2025 №568/1005/25, провадження № 2-н/568/118/25, було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 27.06.2025 до досягнення дитиною повноліття.

На сьогоднішній день розмір аліментів приводить позивача в скрутне матеріальне становище, оскільки він також сплачує аліменти на утримання доньки від першого шлюбу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 06.06.2024 року. На даний момент він офіційно не працює, змінилось матеріальне становище та обсяг доходів.
З урахуванням викладеного, просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання сина, ОСОБА_3 , з 1/4 на 1/6 частину його доходів.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2026 року у задоволені позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вишковської Валентини Іванівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем в позові було обґрунтовано та наданими документами підтверджено існування підстав для зменшення розміру аліментів, а саме: погіршення стану його здоров`я, погіршення його матеріального стану, у зв`язку з несенням витрат на лікування та реабілітацію, а також утримання дитини від попереднього шлюбу. Надані ним копії численних епікризів є підтвердженням погіршення його стану здоров`я, яке також вимагає значних витрат і саме собою тягне погіршення його матеріального стану. А також доказами погіршення його стану здоров`я є медичні документи, які підтверджують, що ним було отримано поранення під час виконання бойового завдання, діагностовано розрив меніска, хондромаляцію та обмеження функціональної амплітуди руху, що суттєво обмежує його працездатність у побуті та професійній діяльності. Судом не взято до уваги факт його фактичного безробіття та наявність доходу в розмірі лише 652,56 грн. Також не враховано факт сплати аліментів на утримання доньки від іншого шлюбу. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Зіменко О.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частину шосту статті 19 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 460-1X від 15 січня 2020: в редакції Закону № 3831-1X від 19 червня 2024 року відповідно до якої малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства)

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн (3328,00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Встановлено, що предметом позову в цій справі є зменшення розміру аліментів стягнутих раніше за рішенням суду на утримання неповнолітньої дитини. 

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та враховуючи зміни в п. 3 ч. 6 статті 19 ЦПК України в редакції Закону № 3831-1X від 19.06.2024, що дана справа відноситься до малозначних справ, тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 та 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів підстав для зменшення розміру аліментів, що передбачено ст. 192 СК України, зокрема, погіршення його майнового стану порівняно з тим, що був на момент прийняття судом рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_1 і неможливість сплати ним аліментів у визначеному розмірі.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що сторони з 16 вересня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 28.03.2017 року Радилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівенській області, актовий запис №55 (а.с.10). 

В подальшому шлюб між сторонами розірвано рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 травня 2025 року. 

Відповідно до судового наказу Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 липня 2025 року у справі №568/1005/25 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 27 червня 2025 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Також позивач має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.11).

Разом з тим, на час ухвалення рішення донька позивача ОСОБА_4 досягла повноліття.

На підтвердження фінансового навантаження позивача, останнім було додано медичні документи. 
Так, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4419 зазначено, що основний діагноз: застарілий горизонтальний розрив заднього рогу та тіла медіального меніска лівого колінного суглоба. Хондромаляція медіальних виростків лівої стегнової та великогомілкової кістки І ступеня.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 20.06.2025 зазначено, що є порушення функціональна амплітуда руху в правому колінному суглобі знижена. Обмеження у побуті та повсякденному житті (а.с.108).

У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №12690 від 04.06.2025 зазначено, що згідно з постановою ВЛК № 2025-0609-1т-0154-7 від 10.06.2025 на підставі статті 65 графи II розкладу хвороби післяопераційний стан (а.с.107).

Відповідно до довідки №1331 від 01 грудня 2025 року позивач перебуває на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні в КГЖ “Радивилівська ЦМЛ” (а.с.105).

Згідно з випискою з Приватбанку позивач отримує заробітну плату в розмірі 652,56 грн та виплати соціального фонду 3117,03 грн та 1593,58 грн за період з 01 вересня 2025 року по 05 грудня 2025 року, усього надходжень 8 261,87 грн (а.с.97). 

Між сторонами виник спір про зменшення розміру стягнення аліментів на неповнолітнього сина, у визначеному раніше за судовим наказом розмірі, через погіршення стану здоров`я, оскільки зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат, що спричинило і погіршення матеріального стану, сплата аліментів на утримання доньки від іншого шлюбу, факт безробіття. 
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.
Згідно зі ч. 9, 10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до правової позиції, відображеної у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року в справі №509/5304/20, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22.
У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 зазначено, що при розгляді позовів щодо зміни розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року в справі №343/945/19, від 12 січня 2022 року в справі №545/3115/19, від 23 травня 2022 року в справі №752/26176/18.
Частиною 4 статті 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Вказані висновки містяться в постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі №545/3115/19 (провадження №61-18145св20).
Отже, з аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
За правилами ст. 191 Сімейного Кодексу України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Судовим наказом Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 липня 2025 року у справі №568/1005/25 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 27 червня 2025 року до досягнення дитиною повноліття. 
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) аліментів, позивач вказує, що на даний час склалися обставини, що не дозволяють йому сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Посилався на те, що у нього погіршився стан здоров`я, що потребує додаткових витрат на лікування, сплата аліментів на утримання доньки, а також факт безробіття, що окремо, так і в сукупності спричиняє зміну його матеріального стану та неможливість сплачувати аліменти на неповнолітнього сина в зазначеному судом розмірі. 
Відмовляючи в задоволенні позову, чуд першої інстанції виходив із недоведеністю позивачем позовних вимог.
Матеріали справи доказів щодо зміни матеріального стану позивача в сторону зменшення, які виникли згодом після ухвалення судового рішення не містять.
Причини того, що ОСОБА_1 не працював та тимчасово перебував на лікарняному, станом на час звернення до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів, не є поважною підставою та належним доказом для обгрунтування зменшення розміру аліментів щодо утримання дитини.
Згідно з довідкою ВЛК від 06.11.2025 № 2025-1106-141ё2-2019-0, яка міститься у матеріалах справи, за ступенем тяжкості травма ОСОБА_1 відноситься до легких.
Апелянтом належними та достатніми доказами не підтверджено, що наявність захворювання, яке позбавляє його можливості працювати та отримувати заробітну плату, як і доказів, що ступінь захворювання позбавляє його можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. У наданих суду першої інстанції документах відсутні протипоказання до роботи, та підтверджують лише факт тимчасового перебування ОСОБА_1 на лікарняному.
Окрім того. позивачем не надано жодних доказів, які б дали змогу суду оцінити розмір витрат на лікування, які, за його твердженням, є значними.
Встановлено, що у позивача є ще одна дитини – донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наявність дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що на момент винесення судового наказу 07 липня 2025 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, ці обставини вже існували. Проте як вірно зауважив суд першої інстанції, на момент розгляду справи, донька досягла повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Доводи апелянта, те, що він сплачує аліменти на утримання доньки також не знайшли свого підтвердження. Додані до позовної заяви квитанції підтверджують переказ власних коштів на рахунок ОСОБА_4 , разом з тим лише дві з них – від 09 квітня 2024 року та від 06 червня 2024 року містить відомості про те, що призначенням платежу є «аліменти» (а.с.30,33). Крім того, періодичність перерахування коштів не є систематичною.
Інших обставин, які б давали наявність підстав для зменшення розміру аліментів, позивач не навів. Окрім того, він не довів, що загальний розмір аліментів, які з нього стягуються, перевищує встановлений ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».
За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги не надав, суд першої інстанції не встановивши після ухвалення 07 липня 2025 року судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, відповідно до приписів статті 192 СК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач є безробітним, що також є підставою для зменшення раніше визначеного розміру аліментів, оскільки відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Крім того, докази, надані позивачем на підтвердження отриманих доходів, також не є виключною обставиною для зменшення розміру аліментів, оскільки з позивача аліменти стягуються у частці від доходу, а тому у разі зменшення доходів пропорційно зменшується і фактичний розмір аліментів.
Щодо посилання заявника про те, що погіршення його стану здоров`я спричиняє значні витрати на лікування та неможливість влаштуватися на роботу, колегія суддів зазначає наступне. Подані позивачем копії виписки-епікризи із медичної картки стаціонарного хворого від 07.10.2024, 04.03.2025, 30.04.2025, 29.08.2025, 24.09.2025, 28.11.2025, копія виписки із медичної катки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 03.11.2025, копія довідки № 1331 від 01.12.2025, копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 12690 від 10.06.2025, копія виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 09.07.2025, не свідчать про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, згідно з довідкою ВЛК від 06.11.2025 № 2025-1106-1412-2019-0 за ступенем тяжкості травма ОСОБА_1 відноситься до легких. 

Отже, матеріали справи свідчить про те, що позивач не має заборон для працевлаштування за станом здоров`я, у справі відсутні докази, що в його ситуації неможливо отримати роботу та отримувати належну зарплату, позивач також не довів суду, що він позбавлений можливості вживати ефективні заходи для свого працевлаштування.

Також матеріали справи не містять доказів того, що стан здоров`я позивача вимагає від нього додаткових витрат.
Позивач, як платник аліментів не підтвердив належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану. Зібрані докази достовірно та об`єктивно вказують на те, що після видачі судового наказу від 07 липня 2025 року про стягнення аліментів на неповнолітнього сина матеріальний стан і стан здоров`я ОСОБА_1 суттєво не змінився.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи. Розмір аліментів, що стягується з позивача на утримання сина ОСОБА_5 , відповідає вимогам сімейного законодавства, і їх зменшення без доведення погіршення майнового стану позивача не забезпечить належний рівень утримання дитини і суперечитиме її інтересам.
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 висновки зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
Суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до підпунктів «б» "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Вишковської Валентини Іванівни - залишити без задоволення.
Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 27 травня 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Кухар С.В.	Трофимова Д.А.