Справа № 521/1397/26
Провадження № 2-а/521/67/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Леонова О.С.,
за участю секретаря судового засідання - Должненко В.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача — адвокат Зражевський Євген Юрійович) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (представник відповідача — Гуртовник Юрій Едуардович) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2026 року представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить: визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити його; скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 17854 від 28.09.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити провадження у справі; стягнути на користь позивача судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу). 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваною постановою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн за те, що він особисто не повідомив персональні дані, передбачені п. 17-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (відомості про результати медичних оглядів). Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства. Зокрема, вказує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся за його відсутності та без належного повідомлення про дату, час і місце її розгляду, чим було грубо порушено його право на захист (ст. 268 КУпАП). Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, відповідальність за ст. 210-1 КУпАП не застосовується, якщо держатель Реєстру має можливість отримати персональні дані військовозобов`язаного (у тому числі дані медичних оглядів) шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими державними реєстрами та базами (зокрема із системою eHealth). Відповідачем не було доведено неможливість отримання таких даних в електронному вигляді. Позивач зазначає, що пропустив строк звернення до суду з поважних причин, оскільки копію постанови йому не вручали, а про її існування він дізнався лише 27.01.2026 року через застосунок «Дія» у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження. 
Ухвалою судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 03 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
24 лютого 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача. Відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак у зв`язку з відмовою від проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), 09.09.2025 року було направлено подання до поліції про його розшук. 19.09.2025 року позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де його взяли на облік і склали протокол про адміністративне правопорушення. Відповідач стверджує, що 28.09.2025 року правомірно виніс оскаржувану постанову, оскільки згідно з ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані зобов`язані особисто в семиденний строк повідомляти відповідні органи про зміну стану здоров`я, що позивачем зроблено не було.
Інших заяв, клопотань щодо процесуальних питань, у тому числі клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, від учасників справи до суду не надходило. Судом не вживалися заходи забезпечення позову та забезпечення доказів. Провадження у справі не зупинялося.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, проаналізувавши доводи сторін, виходить із наступного.
Щодо поновлення строку звернення до суду 
Позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, обґрунтовуючи це тим, що копію оскаржуваної постанови йому не було вручено, а про її існування він дізнався лише 27.01.2026 року через застосунок «Дія» у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження. Суд вважає наведені позивачем причини пропуску строку поважними, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів своєчасного вручення позивачу копії оскаржуваної постанови після її винесення. Відповідно до ст. 121 КАС України, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, гарантованого ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пропущений процесуальний строк підлягає поновленню.
Фактичні обставини, встановлені судом 
Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у сфері забезпечення виконання законодавства про військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в умовах особливого періоду, з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Згідно з даними інформаційної системи «Оберіг», ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17.05.2004 по 19.09.2025.
Як вбачається з матеріалів справи та відзиву відповідача, у зв`язку з відмовою позивача від проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), 09.09.2025 року компетентними посадовими особами було направлено електронне подання до органів Національної поліції про розшук та доставлення позивача до РТЦК та СП.
19.09.2025 року ОСОБА_1 був виявлений та доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де його було взято на військовий облік. Того ж дня відносно нього уповноваженою посадовою особою було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення правил військового обліку.
28.09.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову № 17854, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. У фабулі постанови зазначено, що позивач особисто не повідомив персональні дані, передбачені п. 17-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а саме: відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.
Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення
Суд відхиляє твердження позивача про те, що він не знав про наявність щодо нього адміністративного провадження та був позбавлений можливості реалізувати право на захист. Вказані доводи спростовуються фактом його фізичного доставлення 19.09.2025 року до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 співробітниками поліції після оголошення в розшук саме у зв`язку з порушенням правил військового обліку. Перебуваючи у приміщенні ТЦК та СП під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, позивач об`єктивно був обізнаний про ініціювання процедури притягнення його до відповідальності. Відсутність у матеріалах справи письмових пояснень позивача за цих обставин свідчить про його власне небажання сприяти розгляду справи, а не про перешкоджання з боку відповідача.
Мотивована оцінка кожного аргументу учасників справи
Щодо аргументу позивача про необхідність застосування примітки до ст. 210 КУпАП та можливості отримання даних через систему eHealth:
Позивач стверджує, що відповідач мав можливість отримати медичні дані через електронну взаємодію з реєстрами МОЗ, тому штраф є незаконним. Суд вважає цей аргумент безпідставним. Пунктом 17-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачено внесення до реєстру не загальної медичної історії пацієнта (яка міститься в eHealth), а спеціального висновку — результатів медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.
Законодавством чітко розмежовано поняття загального медичного статусу та ступеня придатності до військової служби. Придатність до військової служби визначається виключно за наслідками проходження військово-лікарської комісії (ВЛК). Оскільки позивач ухилився від проходження ВЛК (що стало підставою для його розшуку поліцією 09.09.2025), у жодному державному електронному реєстрі об`єктивно не міг бути сформований висновок про його придатність. Відповідно, відповідач був позбавлений можливості отримати такі дані шляхом електронної взаємодії. Обов`язок пройти ВЛК і надати її результати носить персоніфікований характер і не може бути замінений автоматизованим обміном загальномедичних даних.
Щодо аргументу позивача про порушення права на захист (ст. 268 КУпАП) та розгляд справи за його відсутності:
Позивач посилається на порушення процедури розгляду справи. Суд зазначає, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово формулював правову позицію щодо застосування ст. 268 КУпАП, згідно з якою право особи на участь у розгляді справи та на захист не є абсолютним і не може бути інструментом зловживання процесуальними правами з метою уникнення відповідальності. У ситуації, коли особа, доставлена до уповноваженого органу примусово через розшук, була присутня на етапі початку адміністративного провадження (складання протоколу), подальше ігнорування нею процедури розгляду не накладає на суб`єкта владних повноважень обов`язку нескінченно відкладати розгляд справи в умовах воєнного стану.
Щодо аргументу позивача про порушення вимог ст. 279-9 КУпАП:
Позивач зазначає, що справу могло бути розглянуто без його участі виключно у разі подання ним письмової заяви про безспірність правопорушення. Суд відхиляє цей довід. Стаття 279-9 КУпАП регулює альтернативний спрощений порядок притягнення до відповідальності за ініціативою самої особи (через електронний кабінет або особисту заяву). Наявність цієї статті не нівелює повноважень керівника ТЦК та СП здійснювати розгляд справ у загальному порядку, визначеному нормами глави 22 КУпАП, у разі вчинення триваючого порушення, зокрема коли особу вже було доставлено до органу ТЦК.
Щодо аргументів відповідача:
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивач ухилився від виконання імперативного обов`язку, передбаченого ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо особистого повідомлення в семиденний строк про зміну стану здоров`я, що в умовах мобілізації є прямим порушенням правил військового обліку та утворює об`єктивну сторону правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що оскаржуваною постановою права, свободи чи охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 суб`єктом владних повноважень не порушені. Відповідач діяв в межах реалізації своїх владних управлінських функцій, спрямованих на забезпечення комплектування Збройних Сил України під час дії воєнного стану, реагуючи на доведену бездіяльність позивача.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Суд застосував ст. 65 Конституції України, яка закріплює захист Вітчизни як обов`язок громадянина.
Застосовано ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки ці норми чітко визначають обов`язок військовозобов`язаного проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби.
Застосовано п. 17-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», що відносить результати ВЛК до обов`язкових персональних даних.
Суд керувався статтями 9, 210-1 КУпАП для кваліфікації діяння як адміністративного правопорушення в особливий період, а також статтею 235 КУпАП, яка наділяє керівників ТЦК та СП компетенцією щодо розгляду таких справ.
Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування
Суд не застосував примітку до ст. 210 КУпАП (на яку посилався позивач), оскільки матеріалами справи доведено, що необхідні для військового обліку специфічні дані (висновок ВЛК) не могли бути отримані держателем реєстру через інформаційні системи охорони здоров`я з вини самого позивача, який відмовився від проходження ВЛК.
Суд також не застосував норми статті 279-9 КУпАП як обов`язкової процедури, оскільки ця норма регламентує процедуру добровільного визнання вини і не є виключним або безальтернативним способом розгляду справ про адміністративні правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП.
Перевіряючи рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, суд зазначає, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 17854 від 28.09.2025 року прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Рішення прийнято обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, зокрема факту попереднього перебування особи в розшуку за відмову від ВЛК. Призначене стягнення у розмірі 17 000 грн відповідає мінімальній межі санкції, встановленої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що свідчить про дотримання суб`єктом владних повноважень принципу пропорційності. Відповідач повністю довів правомірність свого рішення відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України. З огляду на зазначене, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі — відмовити повністю.
Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та наданням професійної правничої допомоги, покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси (або безпосередньо до суду апеляційної інстанції) протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ). 
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).
Повне судове рішення складено 04 травня 2026 року.

Суддя О.С. Леонов

04.05.26