ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2871/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Принцевська Н.М.,
Ярош А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційних скарг Одеської митниці та Державної казначейської служби України
на рішення Господарського суду Одеської області
від 01 грудня 2025 року (повний текст складено 05.12.2025)
та апеляційної скарги Одеської митниці
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області
від 15 грудня 2025 року (повний текст складено 15.12.2025)
у справі № 916/2871/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК"
до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця
за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
1. Державної казначейської служби України
2. Служби безпеки України 
про стягнення 384 711,94 грн.

суддя суду першої інстанції: Смелянець Г.Є.
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "МАЖЕСТИК" (далі також – позивач, Товариство) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Одеської митниці (далі також – відповідач) про стягнення з Державного бюджету України шкоди в розмірі 384 711,94 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25  (суддя Смелянець Г.Є.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" задоволені у повному обсязі. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з вимогами про скасування рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25 та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Крім того, також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Державна казначейська служба України, яка просила скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25 в частині стягнення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 5 770,68 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким покласти обов`язок зі сплати судового збору на Державну митну службу України в особі Одеської митниці.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 апеляційну скаргу Одеської митниці залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено. Рішення Господарського суду Одеської області від 01.12.2025 у справі №916/2871/25 скасовано частково, а саме: в частині стягнення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 5 770,68 грн – шляхом стягнення з Одеської митниці судових витрат по сплаті судового збору на користь держави в розмірі 5 771,68 грн. Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишено за апелянтом. 
Разом з тим, під час апеляційного перегляду справи №916/2871/25 представником ТОВ "МАЖЕСТИК" був поданий відзив на апеляційну скаргу Одеської митниці, в якому позивач не погоджувався з останньою, наводив свої заперечення та просив суд відмовити у її задоволенні. При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу було зазначено попередній розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 50 000,00 грн. 
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 у справі №916/2871/25 (суддя Смелянець Г.Є.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" про ухвалення додаткового рішення за вх.№2-1901/25 від 05.12.2025 у справі №916/2871/25 задоволено частково. Стягнуто з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 20 000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" відмовлено. 
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області 15.12.2025 у справі №916/2871/25 та ухвалити нове, яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 апеляційну скаргу Одеської митниці на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 у справі №916/2871/25 залишено без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
27.03.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника ТОВ "МАЖЕСТИК" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №916/2871/25, в якій останній просить постановити додаткову постанову у даній справі, якою стягнути з Одеської митниці на користь позивача понесені Товариством витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з апеляційним переглядом даної справи, у розмірі 50 000,00 грн. До вказаної заяви представником позивача долучені відповідні докази понесення адвокатських витрат в суді апеляційної інстанції.
Заява обґрунтована тим, що ТОВ "МАЖЕСТИК" понесло витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом даної справи у суді апеляційної інстанції з ініціативи Одеської митниці, а відтак, з огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги останньої, ці витрати мають бути компенсовані за рахунок відповідача.
Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Оскільки судом апеляційної інстанції не було вирішено питання щодо розподілу витрат ТОВ "МАЖЕСТИК" на професійну правничу допомогу при винесенні постанови від 25.03.2026 у справі №916/2871/25, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 вирішено розглянути заяву ТОВ «МАЖЕСТИК» щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу за апеляційний перегляд справи №916/2871/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи поза межами строку, встановленого ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану та складної ситуації в енергосистемі, яка зумовила запровадження стабілізаційних, екстрених та аварійних відключень електроенергії.
Крім того, вказаною ухвалою суду встановлено Одеській митниці строк до 07.04.2026 для подання заперечень щодо на заяву ТОВ «МАЖЕСТИК» про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у заявленому розмірі.
31.03.2026 до суду апеляційної інстанції від Одеської митниці надійшли заперечення на заяву про винесення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, в яких відповідач просить суд зменшити ТОВ «МАЖЕСТИК» витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування цього клопотання відповідач наполягає на тому, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн. становить 15 прожиткових мінімумів на працездатних осіб з 01.01.2026, або 5,8 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 961 годину роботи. Отже, гонорар представника позивача за надану правову допомогу в суді у розмірі 50 000,00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.
Аналогічне клопотання відповідач надіслав до суду 02.04.2026.
Розглянувши заяву ТОВ «МАЖЕСТИК» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за результатом розгляду апеляційної скарги Одеської митниці у справі №916/2871/25, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
За положеннями ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частина 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Приймаючи до уваги те, що заява про розподіл судових витрат надана представником позивача до винесення постанови - у відзиві на апеляційну скаргу, як і докази понесення судових витрат, колегія суддів зазначає про дотримання Товариством строків, встановлених ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як зазначає позивач, у зв`язку із переглядом даної справи в суді апеляційної інстанції, з боку ТОВ «МАЖЕСТИК» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.
У частині 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні положень Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).
У даному контексті судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18, згідно з якою розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (також див. постанови Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №922/1948/19, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19, від 30.07.2019 у справі №911/1394/18).
Підсумовуючи наведене апеляційна колегія звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі №922/576/18, де суд касаційної інстанції зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18.
Вказану правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі №910/10911/18, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 29.05.2019 у справі №910/10483/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 25.06.2019 №916/1340/18.
У даній справі на підтвердження понесення судових витрат у сумі 50 000,00 грн. ТОВ “МАЖЕСТИК” надало до суду наступні документи:
1) копію Договору про надання правничої допомоги від 20.05.2025 №б/н (далі – Договір), укладеного між ТОВ «МАЖЕСТИК» (Замовник, Клієнт) та адвокатом Чукітовою Вікторією Віталіївною (Виконавець, Адвокат), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується за дорученнями Замовника надавати останньому консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в органах внутрішніх справ, прокуратури, слідства, судових органах та інших, надалі - “Послуги” (п.1.1, п. 2.3 Договору).
Відповідно до п.2.1 Договору послуги надаються Замовнику шляхом:
- усного та письмового консультування з юридичних питань;
- складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв тощо;
- надання консультаційних послуг щодо захисту інтересів Замовника в органах судової влади;
- особистої участі адвоката шляхом представництва Замовника в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій;
- захист представників Замовника або осіб від Замовника в органах досудового слідства, судових органах, прокуратури;
- участі на всіх стадіях кримінального процесу.
При цьому, пунктом 4.1 Договору встановлено, що Сторони письмового погоджують ціну Послуг за кожним окремо дорученням. Погодження ціни може відбуватись у спрощений спосіб – шляхом підписання актів наданих послуг та (або) виставленням Виконавцем та оплатою Замовником рахунків.
За п. 5.1 Договору, Замовник оплачує Послуги, які надав Виконавець, на поточний рахунок останнього.
Відповідно до п. 5.2 Договору, щомісячно або після закінчення певних етапів надання Послуг Виконавець надсилає Замовнику разом з рахунком акт наданих послуг у двох примірниках. Замовник підписує, датує і повертає Виконавцю один примірник такого акта або надсилає Виконавцю мотивовану відмову від його підписання протягом 5 робочих днів після надсилання акта. У разі, якщо Замовник не поверне примірник підписаного акта або не повідомить Виконавця про відмову від його підписання протягом 5 робочих днів, акт наданих послуг вважається підписаним в редакції Виконавця.
Отже, відповідно до вказаного Договору про надання правової допомоги, сторонами узгоджено, що вид та обсяг відповідних послуг Адвоката надається Клієнту за окремими дорученнями та оплачується, виходячи із вартості, встановленої а Акті наданих послуг, що укладається, згідно з таким дорученням.
За приписами п.7.4 Договору, Зміни в цей Договір можуть бути внесені за взаємною згодою Сторін, що оформляється додатковою угодою до цього Договору.
2) 16.01.2026 між Клієнтом та Адвокатом була укладена Додаткова угода №3 до Договору про надання правової допомоги від 20.05.2025, відповідно до якої Адвокат здійснює адвокатський супровід судової справи за позовом ТОВ “МАЖЕСТИК” до Одеської митниці про стягнення коштів у Південно-західному апеляційному господарському суді і вартість цього супроводу становить 50 000,00 гривень (п. 1 Угоди).
За умовами п. 3 Угоди, остання є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги від 20.05.2025.
Відповідно до п. 7 Додаткової угоди №3, ця Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін.
Зазначені Договір про надання правової допомоги та Додаткова угода №3 до нього підписані Сторонами без жодних зауважень та скріплені печатками ТОВ «МАЖЕСТИК».
3) 26.03.2026 між ТОВ “МАЖЕСТИК” та адвокатом Чукітовою Вікторією Віталіївною складено та підписано Акт приймання-передачі послуг правової допомоги за Договором про надання правової допомоги від 20.05.2025.
Відповідно до вказаного Акту, Адвокатом надано, а Клієнтом прийнято в межах судової справи №916/2871/25 у Південно-західному апеляційному господарському суді наступні послуги:
1. Аналіз апеляційних скарг Одеської митниці та Державної казначейської служби України; аналіз відзиву СБУ.
2. Складання, оформлення відзиву на апеляційну скаргу.
3. Представництво інтересів ТОВ «МАЖЕСТИК» в суді (1 судове засідання).
Також, у даному Акті визначено, що відповідно до Додаткової угоди №3 до Договору загальна сума за надані послуги становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.
Замовник засвідчує, що послуги надані якісно, в повному обсязі, претензій щодо наданих послуг немає. 
Виконавець засвідчує, що оплата за послуги отримана від Замовника своєчасно і в повному обсязі, претензій до нього не має.
Зазначений Акт наданих послуг від 26.03.2026 підписаний сторонами без жодних зауважень.
4) копія рахунку від 16.01.2026 №1 Адвоката Чукітової В.В., згідно з яким підлягає оплаті у розмірі 50 000,00 грн. правова допомога, згідно Договору про надання правничої допомоги від 20.05.2025, у справі №916/2871/25. 
5) 18.02.2026 з боку ТОВ «МАЖЕСТИК» оплачені послуги Адвоката у даній справі у повному обсязі, про що свідчить платіжна інструкція №1147 АТ «Укрексімбанк» на суму 50 000,00 грн.
6) Матеріали справи свідчать, що представництво інтересів позивача в суді апеляційної інстанції здійснювала адвокат Чукітова Вікторія Віталіївна, яка діяла на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВН №1628487 від 20.01.2026 на надання правничої (правової) допомоги на підставі Договору про надання правничої допомоги б/н від 20.05.2025;
З огляду на матеріали справи вбачається, що адвокатом Чукітовою В.В. на стадії апеляційного перегляду справи №916/2871/25 були складені та подані до суду апеляційної інстанції наступні процесуальні документи: відзив на апеляційну скаргу Одеської митниці, відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби, відзив на апеляційну скаргу Одеської митниці на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 у даній справі.
Участь адвоката Чукітової В.В. у судових засіданнях в суді першої інстанції підтверджується наявними у матеріалах даної справи протоколами судових засідань.
Тобто, Адвокатом виконані взяти на себе відповідні зобов`язання, які відображені в Акті наданих послуг від 26.03.2026.
Таким чином, позивачем надано належні докази в підтвердження факту надання йому Адвокатом послуг в суді апеляційної інстанції на суму 50 000,00 грн, яка є узгодженою сторонами, що є підставою для її розподілу за правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, розподіл цих витрат залежить безпосередньо від результату розгляду справи (з урахуванням апеляційного перегляду справи).
Таким чином, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, визначеними Господарським процесуальним кодексом України, обов`язок з відшкодування понесених позивачем відповідних судових витрат покладається у даному випадку саме на відповідача.
При цьому, судова колегія наголошує на тому, що зазначена сума є фіксованим розміром адвокатської винагороди, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого Адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.
У контексті наведеного апеляційний суд зазначає, що фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених Договором умов платежу - конкретний склад дій Адвоката, що були вчинені на виконання Договору правової допомоги й призвели до настання відповідних умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
У разі погодження між Адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та Клієнтом фіксованого розміру гонорару, такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого Адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги Клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вказує, що у даному випадку фіксований розмір гонорару, погоджений між Клієнтом та Адвокатом у Договорі про надання правничої допомоги від 20.05.2025 та в Акті від 26.03.2026 здачі-прийому наданих послуг до вказаного Договору, означає те, що у разі настання визначених таким Договором умов платежу – конкретний склад дій Адвоката, що були вчинені на виконання умов Договору та призвели до настання відповідного результату (задоволення позову), не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між Клієнтом та його Адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом Чукітовою В.В. час на надання послуг правничої допомоги.
З урахуванням викладеного, судова колегія зазначає, що вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між адвокатом Чукітовою В.В. та ТОВ «МАЖЕСТИК» у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого Адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, про що йдеться у додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20.
При цьому, частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.
Виходячи зі змісту положень частин 5 та 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Колегія суддів враховує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Наведена правова позиція викладена у постанові ОП КГС у складі ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19.
Водночас, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що у частині 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна позиція зазначена у п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 22/1964/21 (провадження №12-14гс22)).
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд, керуючись, зокрема, ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
У постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Суд апеляційної інстанції враховує, що у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 викладена правова позиція про те, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, судова колегія вказує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності відповідного заперечення сторони або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, у справі №910/2697/24 від 29.04.2025.
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
У даному випадку, відповідач скористався своїм правом на подання заперечень на заяву позивача про винесення додаткового рішення по справі та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. 
На переконання відповідача, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності та співрозмірності. При цьому, в обґрунтування зазначеного відповідач посилається на порівняння визначеного гонорару Адвоката з кількістю мінімальних заробітних плат у місячному та погодинному розмірі у 2026 році.
Однак, як зазначалось вище, визначення розміру гонорару є договірними відносинами між Адвокатом та його Клієнтом.
Водночас, у даному випадку, оцінюючи обґрунтованість заявленої суми судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи №916/2871/25 зі складністю останньої, судова колегія зазначає, що дана справа не містить завеликий обсяг матеріалів та не містить складних юридичних конструкцій. 
Виокремлення адвокатом таких послуг як “аналіз апеляційної скарги, складення та оформлення відзиву на апеляційну скаргу” судова колегія оцінює критично, оскільки вони фактично дублюють одна одну послугу та не утворюють самостійного правового результату, який би міг обґрунтовувати їх окрему оплату.
Подібний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду у постанові від 08.04.2021 року у справі №922/2321/20.
При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20; у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі №917/272/23, від 05.03.2024 у справі №916/2266/22, від 17.04.2024 у справі №910/19865/21.
У цьому випадку з матеріалів справи вбачається, що правова позиція позивача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору двома судовими інстанціями, а адвокат Чукітова В.В. надавала правову допомогу позивачу в судах як першої, так і апеляційної інстанцій, тому, відповідно, була цілком обізнана з обставинами у справі та особливостями правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі.
Крім того, колегія суддів, звертає увагу саме на виконаний на стадії перегляду даної справи адвокатом обсяг робіт (наданих послуг). Так, адвокатом Чукітовою В.В. по суті спору на стадії апеляційного перегляду даної справи підготовлено лише один документ – відзив на апеляційну скаргу.
При цьому, зміст відзиву на апеляційну скаргу є дублюючим позицію позивача, наведену останнім в суді першої інстанції, тобто доводи позивача не зумовили збільшення джерел правого регулювання спірних правовідносин, збільшення доказової бази та обставин, які входять до предмету доказування, що, в свою чергу, не потребувало значної кількості дій Адвоката та не вимагало аналізу нових документів та судової практики.
Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.
Апеляційна колегія звертає увагу на те, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, приписами статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, або є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. 
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.
Процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідатиме процесуальній суті передбаченої положеннями Господарського процесуального кодексу України компенсації таких витрат (подібна позиція викладена в додаткових постановах Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 908/314/18, від 12.12.2024 у справі № 920/882/23(920/234/19), від 26.11.2024 у справі № 922/1792/24, від 19.11.2024 у справі № 873/103/24).
Апеляційний суд вважає за необхідне додатково зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України.
Підсумовуючи вищевикладене та з огляду на подані докази щодо характеру та обсягу наданих Адвокатом послуг, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти справи у сукупності, колегія суддів констатує, що розмір заявлених ТОВ «МАЖЕСТИК» на стадії апеляційного перегляду справи №916/2871/25 витрат на правову допомогу у сумі 50 000,00 грн не відповідає критерію розумності їх розміру, є неспівмірними з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсягом наданих адвокатом послуг, а тому мають надмірний характер.
У зв`язку з цим, з урахуванням наданих позивачем доказів в обґрунтування судових витрат на правничу допомогу, судова колегія вважає, що у даному випадку за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат до 15 000,00 грн.
Така сума, на переконання апеляційної колегії, є обґрунтованою, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) в суді апеляційної інстанції, розумності її розміру та є співрозмірною зі складністю справи і виконаними Адвокатом робіт (наданими послугами), а відтак, підлягає відшкодуванню на користь ТОВ “МАЖЕСТИК” за рахунок Одеської митниці.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №916/2871/25 шляхом винесення додаткової постанови у відповідності до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, на підставі викладеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що з Одеської митниці підлягає стягненню на користь ТОВ «МАЖЕСТИК» понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції при розгляді справи №916/2871/25 у розмірі 15 000,00 грн. У стягненні з позивача 35 000,00 грн. слід відмовити. Таким чином, заява представника ТОВ “МАЖЕСТИК” щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги Одеської митниці у даній справі підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 169, 244, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЖЕСТИК» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за апеляційним переглядом справи №916/2871/25 задовольнити частково.
Стягнути з Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “МАЖЕСТИК витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000,00 грн.
У задоволенні іншої частини вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЖЕСТИК" щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із апеляційним переглядом справи №916/2871/25 - відмовити.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.
Матеріали справи №916/2871/25 повернути до Господарського суду Одеської області.
Додаткова постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Датою складання даної додаткової постанови є 04.05.2026, ураховуючи перебування судді-члена колегії Ярош А.І. у відпустці з 17.04.2026 по 01.05.2026

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І.