ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 квітня 2026 року справа №200/873/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Євдокімова Олексія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року по справі №200/873/26 (суддя І інстанції Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Новогродівської міської ради про стягнення середньої заробітної плати, -

УСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з Фінансового управління Новогродівської міської ради на її користь середньої заробітної плати за період з 14 квітня 2022 року по 05 жовтня 2023 року включно у розмірі 247 532, 94 грн..
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, оскільки у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Представник позивача зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції, позивач врахувала, що у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі №200/2719/24 зроблено зокрема такий висновок, що «Водночас, фактично у даних правовідносинах позивачку не було незаконно звільнено, а також трудовий договір з нею не було призупинено, а отже, між позивачкою та відповідачем виникли спірні правовідносини з приводу нарахування та виплати заробітної плати за спірний період, але аж ніяк не спірні правовідносини щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передбаченого ст. 235 КЗпП України.[…][…]За наслідками судового розгляду, з метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.», у зв`язку з чим у задоволенні адміністративного позову позивача до Фінансового управління Новогродівської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2022 по 05.10.2023 року у розмірі 247 532,94 грн. відмовлено.
Предметом спору у справі № 200/2719/24 було наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.04.2022 по 05.10.2023 року.
У справі № 202/8605/22 (рішення прийнято 15 лютого 2023 року) предметом позову було стягнення середнього заробітку за час простою за період з 14 квітня 2022 року по 31 жовтня 2022 року включно, а позивач звертаючись до суду з цим позовом (предметом якого є стягнення середнього заробітку) просив стягнути з відповідача на її користь середньої заробітної плати за період з 14 квітня 2022 року по 05 жовтня 2023 року включно у розмірі 247 532, 94 грн..
Отже, позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за період з 14 квітня 2022 року по 05 жовтня 2023 року включно у розмірі 247 532, 94 грн. не були предметом та підставою позову у справі № 202/8605/22, тим паче у справі № 202/8605/22 взагалі не розглядалися жодні позовні вимоги зокрема за період з 01 листопада 2022 року по 05 жовтня 2023 року, тобто відмова у відкритті провадження у справі № 200/873/26 з посиланням на тотожність змісту позовних вимог та підстав позовів є необґрунтованою та позбавляє позивача права на доступ до правосуддя за захистом своїх прав.
Судом не враховано, що предметом позову є стягнення середнього заробітку на який позивач мала право та не отримала під час звільнення та враховуючи висновки у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 відповідно яких зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Вимоги, що є предметом позову у справі № 202/8605/22 не є тотожними вимогам у цій справі № 200/873/26. При цьому, фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, також не є тотожними.
Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2019 року у справі №826/3678/16 указав, що позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються нетотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.
Представник позивача вважає, що вимоги про визнання встановлення факту простою та стягнення середнього заробітку за час простою не є аналогічними вимогами про стягнення середнього заробітку після звільнення з посади.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. 
За правилами пункту 2 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
У постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі №826/3678/16, на яку посилається представник позивача, викладені наступні правові висновки: 
«Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.
Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.»
В межах цієї справи, судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року у справі №202/8605/22, яке набрало законної сили 02 серпня 2023 року, відмовлено в позові ОСОБА_1 до Фінансового управління Новогродівської міської ради про стягнення заробітної плати (середнього заробітку за час простою) за період з 14 квітня 2022 року по 05 жовтня 2023 року включно у сумі 84 338, 06 грн. 
Позивач просила стягнути з відповідача на заборгованість з заробітної плати (середнього заробітку за час простою) за період з 14.04.2022 року по 31 жовтня 2022 року включно у сумі 84338.06 грн..
Судовим рішення у справі № 202/8605/22 встановлено, зокрема, що позивачем не виконувалась робота з 14.04.2022 року, що сторонами під час розгляду справи не заперечувалось. З урахуванням відсутності рішень Відповідача за вказаний період про оголошення простою установи, або конкретно Позивачу, а також того факту, що Позивач у вказаний період не виконувала свої посадові обов`язки позовна вимога про стягнення суми заборгованість з заробітної плати (середнього заробітку за час простою) за період з 14.04. 2022 року по 31 жовтня 2022 року включно у сумі 84338.06 грн. також не підлягає задоволенню.
Позивачка також зверталась до Донецького окружного адмыныстративного суду з позовом до Фінансового управління Новогродівської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період: квітень 2022 року (з 14.04.2022 включно) 12 днів 7675,44 грн; травень 2022 року 14071,64 грн; червень 2022 року 22 дні 14071,64 грн; липень 2022 року 13432,02 грн; серпень 2022 року 23 дні 14711,26 грн; вересень 2022 року 22 дні 14071,64 грн; жовтень 2022 року 21 день 13432,02 грн; листопад 2022 року 22 дні 14071,64 грн; грудень 2022 року 22 дні 14071,64 грн; січень 2023 року 22 дні 14071,64 грн; лютий 2023 року 20 днів 12792,40; березень 2023 року 23 дні 14711,26 грн; квітень 2023 року 20 днів 12792,40; травень 2023 року 23 дні 14711,26 грн.; червень 2023 року 22 дні 14071,64 грн; липень 2023 року 21 день 13432,02 грн; серпень 2023 року 23 дні 14711,26 грн; вересень 2023 року 22 дні 14071,64 грн; жовтень 2023 року (по 05 жовтня 2023 включно) 4 дні 2558,48 грн, на загальну суму 247532 (двісті сорок сім тисяч п`ятсот тридцять дві) гривні 94 копійки.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2024р. у справі № 200/2719/24 у задоволенні позову відмовлено.
Спірним у справі № 200/2719/24 було наявність правових підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.04.2022р. по 05.10.2023 року.
Під час розгляду справи № 200/2719/24 було також встановлено, що наказом Фінансового управління Новогродівської міської ради від 09.10.2023 року 32/к/тр звільнено ОСОБА_1 05 жовтня 2023 року за власним бажанням, частина 3 статті 38 КЗпП України на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 року у справі №202/10360/22, з виплатою компенсації за 10 календарних років додаткової оплачуваної відпустки та вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку.
З аналізу складу сторін, змісту позовних вимог та підстав позовів у наведених вище справах, колегія суддів вважає, що ці справи є тотожними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності зміни предмета позову у цій справі (під яким слід розуміти зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача), оскільки уточнення формулювання вимог адміністративного позову не вважається зміною адміністративного позову, зберігається сутність позову.
Водночас дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову судами порушує принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, не гарантує дотримання принципу правової визначеності та обов`язковістю судового рішення, що набрало законної сили.
Колегія суддів вважає, що КАС України передбачає можливість захисту порушеного права виключно шляхом подання однієї позовної заяви, про що свідчить вимога п.11 ч. 5 ст. 160 КАС України, а саме подання позивачем власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Вказане обґрунтовано необхідністю дотримання принципу юридичної визначеності у контексті унеможливлення існування двох взаємовиключних рішень з одного й того ж питання, що досягається різними процесуальними засобами в залежності від стадії на якій установлено можливість подвійного розгляду тотожної справи.
Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, оскільки у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Євдокімова Олексія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року по справі №200/873/26 - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року по справі №200/873/26 - залишити без змін.
Повне судове рішення – 30 квітня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко