ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2917/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Мачульського В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Наумчук Іван Петрович звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі – Військова частина НОМЕР_1 , відповідач 2) в якому заявлені наступні позовні вимоги:
1) Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.02.2026 №503 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлення до військової частини НОМЕР_1 .
2) Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 про зарахування ОСОБА_1 до складу військової частини НОМЕР_1 (дата та номер наказу позивачу не відомі).
3) Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі складу військової частини.
4) Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести інформацію до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення ОСОБА_1 , з військового обліку військовозобов`язаних.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач протоколом призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 №11 від 15.10.2004 був виключений з військового обліку на підставі ст. 59 «б» Положення про військову лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних силах України, затвердженого наказом МОУ №2 від 04.01.1994. Підтвердженням того, що позивач є невійськовозобов`язаним підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 №1855 від 24.02.2026 та відміткою у паспорті позивача від 09.02.2005. Незважаючи на це 14.02.2026 позивача направлено на медичний огляд ВЛК, де його визнано придатним до військової служби, видано наказ про мобілізацію та в подальшому позивача направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Вважає, мобілізацію та подальше зарахування позивача до списків особового складу є незаконним, у зв`язку з непридатністю до військової служби, а отже накази відповідачів є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. З наведених підстав просив позов задовольнити.
Одночасно з позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 залучати позивача до виконання бойових або спеціальних завдань, а також направляти його у район ведення бойових дій до вирішення справи по суті.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову, відмовлено.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 позовну заяву залишено без руху та становлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
13.03.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача повторно надійшла заява про забезпечення позову.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову, відмовлено.
18.03.2026 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліки позовної заяви.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У поданому до суду відзиві на позовну заяву від 03.04.2026 ІНФОРМАЦІЯ_5 позивних вимог не визнає, вважаючи їх безпідставними і незаконними, та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування даної позиції вказує на те, що 10.01.2026 працівниками ТЦК та СП було запропоновано позивачу приїхати до ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою перевірки ВЛК наявних хвороб, згідно яких його було виключено з військового обліку. В той же день ним пройдено ВЛК, яким його визнано придатним до військової служби. 10.01.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 винесено наказ №17, яким позивача призвано на військову службу під час мобілізації до Військової частини НОМЕР_4 . Таким чином мобілізація позивача була здійснена на законних підставах. Вважає, що наказ про призов позивача на військову службу є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію після реалізації. Крім того, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовною заявою.
27.03.2026 до суду від в/ч НОМЕР_1 надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача по справі.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.04.2026 залучено до участі у справі, як другого відповідача - Військову частину НОМЕР_2 .
У відзиві на позовну заяву від 02.04.2026 №3396 відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 позовних вимог не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки станом на 14.02.2026 позивач не оформляв право на відстрочку та підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Зазначає, що позивач був визнаний непридатним до військової служби будучи призовником на підставі Розладу хвороб, станів і фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 04.01.1994 №2, який втратив чинність у 2008 році, а отже підлягала оцінці ступінь придатності позивача до військової служби під час мобілізації. Таким чином проходження позивачем ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 та його подальший призов на військову службу по мобілізації відбувся в межах та дотримання норм чинного законодавства. 
У відзиві на позовну заяву від 27.04.2026 Військова частина НОМЕР_2 позовних вимог не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №48 від 16.02.2026 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу по мобілізації, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. Вважає, що наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію після його реалізації. Крім того, позивач не позбавлений можливості у встановленому порядку звернутись до командира військової частини з рапортом про звільнення з військової служби на підставах визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». З таким рапортом позивач до командування військової частини НОМЕР_2 не звертався. Підстав для звільнення позивача з військової служби не має. 

20.05.2026 до суду від представника позивача надійшла заява про прискорення розгляду справи. 
Інших заяв чи клопотань по суті справи від сторін не надходили.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 , протоколом призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 №11 від 15.10.2004 був визнаний непридатним до військової служби на підставі ст. 59 «б» на підставі Розладу хвороб, станів і фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 04.01.1994 №2
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 в розділі особливі відмітки наявний штемпель ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.02.2005 «Не військовозобов`язаний».
14.02.2026 позивачем пройдено медичний огляд військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_10 , рішенням якої позивача визнано придатним до військової служби (довідка ВЛК №2026-0214-1147-5998-0 від 14.02.2026).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №503 від 14.02.2026 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» ОСОБА_1 відповідно до поіменованого списку №1549 від 14.02.2026 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлено до Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №509 від 14.02.2026 позивача знято з військового обліку у зв`язку з призовом на військову службу.
Наказом начальника Військової частини НОМЕР_2 №48 від 16.02.2026 солдата ОСОБА_1 призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період призначено на посаду курсанта, зараховано до списків особового складу та всі види забезпечення і з 16.02.2026 вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 
Не погодившись із наказом про мобілізацію та наказом про зарахування його до списків особового складу військової частини, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє досі.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про оборону» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Згідно з статтею 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Частина дев`ята статті 1 Закону №2232-XII визначає такі категорії громадяни України щодо військового обов`язку:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом №3543-XII.
Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 33 Закону №2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.
Відповідно до частини 5 статті 33 Закону №2232-XII військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення №154).
Відповідно до пункту 1 вказаного Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
За змістом положень пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм суд дійшов висновку про те, що до завдань територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки серед іншого належить ведення військового обліку військовозобов`язаних та розгляд звернень громадян, у тому числі і з цих питань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період (п. 3 Порядку №1487).
Військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" (п. 20 Порядку №1487).
Абзацом 3 пункту 79 Порядку №1487 встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відтак до компетенції районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить взяття та виключення військовозобов`язаних з військового обліку, внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів актуальної інформації.
Пунктом 81 Порядку №1487 визначено, що взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.
Особиста присутність призовників, військовозобов`язаних та резервістів для зняття або виключення з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів не обов`язкова.
Відповідно до пункту з частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: визнані непридатними до військової служби.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Суд враховує правову позицію, викладену у пунктах 37-39 постанови Верховного Суду від 21.05.2025 у справі №280/2880/24, відповідно до якої законодавець виокремлює поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку». При цьому, при знятті з військового обліку Законом передбачено можливість повторного взяття військово-зобов`язаного на такий облік. Отже, різними є як підстави, так і правові наслідки зняття або виключення з військового обліку. З аналізу положень Закону №2232-XII слідує, що громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаного, в той же час зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військово-зобов`язаних.
З листа ІНФОРМАЦІЯ_3 №1855 від 24.02.2026 наданого на запит представника позивача вбачається, що згідно «Облікової- ІНФОРМАЦІЯ_11 » запис №129 наявна позначка про зарахування в запас або виключення з військового обліку, дата та номер призовної комісії, ст. 59 «б» НПВ пр.11 від 15.10.2004.
Суд зазначає, що ні позивачем, ні його представником суду не надано військово-облікового документа ОСОБА_1 з відміткою про виключення позивача із військового обліку.
Жодних первинних документів про те, що позивач будучи визнаним «непридатним» до військової служби 15.10.2024, був виключений з військового обліку суду не надано.
Суд зауважує, що відповідно до приписів пункту 3.3 розділу II Положення №402, особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу. Лікар - член ВЛК районного, міського ТЦК та СП формує електронне направлення в ЕСОЗ для проведення додаткових обстежень. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатка 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання,- за графою III додатка 1 до цього Положення.
Відповідно до довідки ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_10 №2026-0214-1147-5998-0 від 14.02.2026 позивач визнаний придатним до військової служби.
Вищевказане рішення військово-лікарської комісії про придатність позивача до військової служби під час мобілізації позивачем у встановленому законному порядку не оскаржувалось.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.02.2026 №503 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлення його до військової частини НОМЕР_1 , є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.
Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Таке зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від ТЦК та СП, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.
Тобто для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період їх правовий статус військовозобов`язаного змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) ТЦК та СП, тобто з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч. 2, 3 статті 2 Закону №2232-XII).
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Частина третя статті 24 Закону №2232-XII передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Суд наголошує, що аналіз наведених вище законодавчих і підзаконних актів свідчить про те, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.
Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення № 1153/2008.
Згідно з абзацом другим пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Суд зазначає, що підстави звільнення позивача з військової служби визначені статтею 26 Закону України №2232-XII.
Приписами частини 7 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Судом встановлено, що позивач не звертався з рапортом про звільнення його зі служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Отже, оскільки судом визнано правомірним наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.02.2026 №503 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації, то не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 №48 від 16.02.2026 про зарахування позивача до складу військової частини, виключення зі складу військової частини та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 внести інформацію до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних, оскільки вони є похідними від відповідного наказу про призов.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин не було допущено протиправних дій (рішень), а відтак його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивача.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі вищевикладеного, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Суддя В.В. Мачульський