ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 м. Дніпро Справа № 904/582/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Стефанів Т.В., Левшиної Г.В.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.,

Представники сторін:
прокурор: Кочнєва В.С.;
від позивача за первісним позовом: Кузюр О.О.;
від відповідача за первісним позовом: Мельник Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центральної окружної прокуратури міста Дніпра на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 (суддя Манько Г.В.) 
у справі № 904/582/26
за позовом Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТЕЙТ-СІТІ", м. Дніпро
про зобов`язання вчинити певні дії
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТЕЙТ-СІТІ", м. Дніпро
до Дніпровської міської ради, м. Дніпро
про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Центральна окружна прокуратура міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності, розташованою за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42А, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Позивач просив зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» усунути перешкоди Дніпровській міській раді у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,0117 га, розташованою за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42А, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва – будівлі загальною площею 83,8 кв.м, а також скасувати державну реєстрацію права приватної власності відповідача на вказаний об`єкт нерухомого майна із закриттям відповідного розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що спірний об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом у розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, оскільки був збудований на земельній ділянці комунальної форми власності, яка не відводилась для цієї мети, за відсутності належних дозвільних документів на виконання будівельних робіт та документів, що підтверджують прийняття об`єкта в експлуатацію. Також прокурор зазначав, що державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна проведена за відсутності належних правових підстав та не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного.
Прокурор вказував, що самочинною забудовою земельної ділянки комунальної форми власності та державною реєстрацією права власності на спірний об`єкт нерухомого майна порушено права та інтереси територіальної громади міста Дніпра як власника земельної ділянки, оскільки Дніпровська міська рада позбавлена можливості належним чином користуватися та розпоряджатися відповідною земельною ділянкою. При цьому позивач наголошував, що розміщення на земельній ділянці самочинно збудованого об`єкта нерухомості фактично створює обмеження права власника землі та унеможливлює її використання на власний розсуд.
У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічною позовною заявою до Дніпровської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю громадського призначення загальною площею 83,8 кв.м, розташовану за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42А.
В обґрунтування зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» посилалось на положення статті 376 Цивільного кодексу України та зазначало про вчинення дій, спрямованих на оформлення прав на земельну ділянку під спірним об`єктом нерухомого майна, зокрема про прийняття Дніпровською міською радою рішення щодо надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівлі.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» про призначення судової експертизи задоволено; призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
На вирішення експертизи судом поставлено питання щодо визначення виду будівництва, фактично виконаного на об`єкті нерухомого майна – будівлі загальною площею 83,8 кв.м, розташованої за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42А, відповідності виконаних будівельних робіт проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також відповідності конструктиву будівлі будівельним, санітарним та пожежним нормам і правилам.
Окрім того, оскаржуваною ухвалою зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» здійснити оплату вартості експертного дослідження, а провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи.
Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив із того, що для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, які входять до предмета доказування, необхідні спеціальні знання у сфері будівництва, без застосування яких встановлення відповідних обставин є неможливим. Суд дійшов висновку, що питання щодо виду фактично виконаних будівельних робіт, відповідності об`єкта нерухомого майна вимогам будівельних, санітарних та пожежних норм, а також відповідності виконаних робіт проектно-технічній документації потребують спеціальних знань та не можуть бути встановлені судом самостійно без залучення експерта.
Суд зазначив, що між сторонами існує спір щодо правового статусу спірного об`єкта нерухомого майна та наявності підстав для визнання за відповідачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, у зв`язку із чим дійшов висновку про необхідність призначення судової будівельно-технічної експертизи відповідно до статей 98, 99 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому суд врахував подане Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» клопотання про призначення експертизи, визначив коло питань, що підлягають вирішенню експертом, а також експертну установу, які, на думку суду, є необхідними та достатніми для належного встановлення фактичних обставин справи та правильного вирішення спору по суті. Також суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі на час проведення експертизи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26, Центральна окружна прокуратура міста Дніпра звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 про призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про необхідність призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки обставини, які входять до предмета доказування у даній справі, можуть бути встановлені на підставі наявних у матеріалах справи доказів без застосування спеціальних знань. На думку скаржника, питання, поставлені судом на вирішення експерта, не є визначальними для правильного вирішення спору, а їх встановлення фактично підміняє здійснення судом правової оцінки обставин справи.
Апелянт вказує, що предметом первісного позову є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою комунальної форми власності шляхом знесення самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, тоді як визначальними для вирішення спору є обставини щодо наявності або відсутності у відповідача правових підстав для забудови земельної ділянки, належних дозвільних документів на виконання будівельних робіт та прийняття об`єкта в експлуатацію. При цьому прокурор наголошує, що відповідність чи невідповідність спірного об`єкта будівельним, санітарним або пожежним нормам не впливає на вирішення питання щодо самочинності будівництва у розумінні статті 376 Цивільного кодексу України.
Скаржник також посилається на те, що суд не врахував доводи прокурора щодо відсутності підстав для призначення експертизи, не навів належного обґрунтування неможливості встановлення обставин справи без залучення експерта та фактично не зазначив, які саме обставини неможливо встановити на підставі наявних у справі доказів. На думку апелянта, оскаржувана ухвала не містить належної мотивації необхідності проведення експертизи та не відповідає вимогам статей 99, 100, 236 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, прокурор зазначає, що у матеріалах справи вже наявні докази щодо правового статусу спірного об`єкта нерухомого майна, порядку його державної реєстрації та відсутності належних дозвільних документів, а тому призначення судової експертизи призводить лише до необґрунтованого затягування розгляду справи та безпідставного зупинення провадження на невизначений строк.
Також апелянт звертає увагу на те, що зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» був поданий з порушенням строку, встановленого для подання відзиву, у зв`язку з чим, на думку прокурора, підлягав поверненню відповідно до частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України. У зв`язку з цим скаржник вважає, що суд безпідставно врахував доводи та клопотання відповідача, подані в межах зустрічного позову, при вирішенні питання про призначення експертизи.
Таким чином, апеляційна скарга зводиться до доводів про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для призначення судової експертизи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення питання щодо необхідності її проведення, а також необґрунтоване зупинення провадження у справі, що, на думку апелянта, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд без належного обґрунтування призначив у справі судову будівельно-технічну експертизу та у зв`язку з цим зупинив провадження у справі на невизначений строк.
Скаржник вказує, що суд проігнорував доводи прокурора про недоцільність проведення експертизи у цій справі, оскільки судова експертиза може призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто за умови, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
На думку апелянта, у цій справі відсутні передбачені статтею 99 Господарського процесуального кодексу України підстави для призначення судової експертизи, оскільки обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, можуть бути встановлені судом на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів, реєстраційних документів, відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру будівельної діяльності, інформації Дніпровської міської ради, матеріалів технічної інвентаризації та інших документів, поданих сторонами.
Апелянт звертає увагу, що первісний позов прокурора подано в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас відповідачем подано зустрічний позов про визнання за ним права власності на самочинно збудовану будівлю громадського призначення загальною площею 83,8 кв.м за тією ж адресою.
Скаржник наголошує, що спірний об`єкт нерухомого майна має ознаки самочинного будівництва, оскільки, за твердженням прокуратури, він був збудований на земельній ділянці, яка для цієї мети не відводилась, без належних дозвільних документів на первинне будівництво та без належного прийняття такого об`єкта в експлуатацію. При цьому апелянт зазначає, що наявність у Державному реєстрі речових прав запису про право власності на спірний об`єкт не змінює правового режиму такого майна як самочинного будівництва.
Прокурор посилається на те, що первинна державна реєстрація права власності на спірний об`єкт була проведена 09.08.2022 за ОСОБА_1 на підставі довідки КП «Земград» ДМР № 369 від 24.04.2008 про присвоєння будівлі торговельного призначення адреси Запорізьке шосе, 42А, та технічного паспорта від 18.07.2022. Водночас, за доводами скаржника, відповідно до інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за цією адресою не проводились.
Крім того, апелянт зазначає, що згідно з інформацією Дніпровської міської ради та архівними матеріалами Адресного плану міста і КП «Земград» ДМР довідка за адресою: шосе Запорізьке, 42А не видавалась, а інформація щодо довідки від 24.04.2008 № 369 відсутня. У зв`язку з цим прокурор вважає, що первинна державна реєстрація права власності на спірний об`єкт була здійснена на підставі неправдивих відомостей.
Скаржник також зазначає, що після первинної реєстрації спірний об`єкт нерухомості був відчужений 16.09.2022 на користь ОСОБА_2 , а 23.12.2022 — на користь ТОВ «ІСТЕЙТ-СІТІ». При цьому, за умовами договору купівлі-продажу від 23.12.2022, спірний об`єкт нерухомості розташований на несформованій земельній ділянці, яка перебувала у фактичному користуванні попереднього власника, що, на думку апелянта, підтверджує обізнаність відповідача з відсутністю належно оформленого права користування земельною ділянкою.
Прокурор вказує, що за даними інформаційної бази містобудівного кадастру та Адресного плану міста містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єктів будівництва, а також паспорти прив`язки тимчасових споруд за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42А не надавались та не оформлювались.
Окремо скаржник звертає увагу на те, що відомості Реєстру будівельної діяльності містять інформацію лише щодо документів, пов`язаних із реконструкцією спірного об`єкта, а саме повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 18.07.2023 та декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 13.11.2023 за об`єктом «Реконструкція приміщень будівлі торговельного призначення за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42-А». Водночас, за доводами апелянта, декларація про початок виконання будівельних робіт щодо первинного будівництва будівлі та декларація про готовність об`єкта до експлуатації після такого первинного будівництва не реєструвались.
Апелянт зазначає, що рішенням Дніпровської міської ради від 19.06.2024 № 122/52 ТОВ «ІСТЕЙТ-СІТІ» лише надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по шосе Запорізькому, 42А по фактичному розміщенню будівлі. Водночас рішення міської ради про надання цієї земельної ділянки в оренду, як і договір оренди земельної ділянки, відсутні.
Прокурор наголошує, що сам по собі дозвіл на розроблення проєкту землеустрою не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку, не свідчить про передачу земельної ділянки у користування відповідачу та не підтверджує легалізацію самочинно збудованого об`єкта. Тому, на думку апелянта, посилання відповідача на вчинення дій з оформлення земельної ділянки не спростовує самочинного характеру будівництва.
Апелянт також посилається на акт обстеження земельної ділянки від 15.10.2025 № 0555, яким встановлено, що земельна ділянка по фактичному розміщенню спірного об`єкта є несформованою, не має кадастрового номера, а на ній розташована одноповерхова капітальна будівля — торговельний павільйон, у приміщеннях якого здійснюється роздрібна торгівля. За твердженням скаржника, площа обстежуваної земельної ділянки становить 0,0117 га.
Прокурор зазначає, що даними Державного космічного агентства України, Національного центру управління та випробувань космічних засобів, супутникового моніторингу земельної ділянки, Реєстру будівельної діяльності та зіставленням цих даних із технічними паспортами підтверджується факт первинного зведення спірної будівлі лише у 2022 році, а не у 2008 році, на земельній ділянці, яка для цієї мети не відводилась, і без отримання первинним власником дозвільних документів на початок будівництва та введення об`єкта в експлуатацію.
Скаржник вважає, що саме ці обставини є визначальними для вирішення спору про знесення самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права власності. Водночас питання, поставлені судом на вирішення експерта, не спрямовані на встановлення наявності або відсутності у відповідача права на земельну ділянку, правомірності первинного будівництва, наявності дозвільних документів на будівництво та прийняття об`єкта в експлуатацію.
Апелянт зазначає, що відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України наявність хоча б однієї із передбачених цією нормою ознак — будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, будівництво без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, або будівництво з істотним порушенням будівельних норм і правил — є достатньою для кваліфікації об`єкта як самочинного будівництва.
На думку скаржника, у цій справі прокурором доводиться самочинність спірного об`єкта насамперед через відсутність належного відведення земельної ділянки для будівництва та відсутність дозвільних документів на первинне будівництво. Саме тому дослідження відповідності конструктиву будівлі будівельним, санітарним та пожежним нормам, а також відповідності виконаних робіт проєктно-технічній документації не є вирішальним для розгляду спору та не усуває встановлених прокурором ознак самочинного будівництва.
Прокурор також вказує, що для вирішення питання про визнання права власності на самочинно збудоване майно за зустрічним позовом необхідним є насамперед встановлення факту надання земельної ділянки особі під уже збудоване нерухоме майно у встановленому законом порядку. Визнання права власності на самочинне будівництво, на думку прокурора, не є самостійним способом легалізації такого майна, а є похідним наслідком належного оформлення прав на земельну ділянку.
Скаржник зазначає, що власник земельної ділянки — Дніпровська міська рада — не приймав рішення про передачу відповідачу спірної земельної ділянки у користування та не укладав з ним договору оренди. Більше того, заявлені прокурором позовні вимоги про знесення спірного об`єкта підтримані представником міської ради, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність згоди власника земельної ділянки на визнання за відповідачем права власності на спірний об`єкт.
Окремо апелянт посилається на те, що зустрічна позовна заява ТОВ «ІСТЕЙТ-СІТІ» була подана 17.03.2026 з порушенням строку для подання відзиву, встановленого ухвалою суду від 13.02.2026, а тому відповідно до частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України підлягала поверненню заявнику. Попри це, ухвалою від 18.03.2026 суд прийняв зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом.
Скаржник вважає, що суд безпідставно врахував зустрічний позов та клопотання відповідача про призначення експертизи як підставу для зупинення розгляду справи, хоча процесуальні передумови прийняття зустрічного позову, на думку апелянта, були відсутні.
Щодо поставлених на вирішення експерта питань апелянт зазначає, що суд фактично поставив перед експертом питання про вид будівництва, відповідність виконаних будівельних робіт проєктно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також відповідність конструктиву будівлі будівельним, санітарним і пожежним нормам. На думку прокурора, такі питання не входять до предмета доказування у цій категорії спорів у тому обсязі, в якому їх визначив суд першої інстанції.
Апелянт вказує, що питання відповідності об`єкта будівельним, санітарним, пожежним нормам і правилам, а також оцінка дотримання вимог містобудівного законодавства належать до сфери повноважень уповноваженого органу державного архітектурно-будівельного контролю та не можуть бути підмінені судовою будівельно-технічною експертизою.
Скаржник посилається на положення Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а також Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, зазначаючи, що будівельно-технічна експертиза має свої визначені завдання, однак вона не може використовуватись судом як універсальний засіб заміни правової оцінки обставин справи або як спосіб збирання доказів замість сторін.
На переконання апелянта, суд не навів у оскаржуваній ухвалі конкретних мотивів, чому наявні у матеріалах справи докази є недостатніми для вирішення питання про самочинний характер будівництва та правомірність державної реєстрації права власності на спірний об`єкт. Фактично, як зазначає скаржник, суд обмежився формальним посиланням на необхідність спеціальних знань, що не відповідає стандартам мотивованості судового рішення.
Апелянт також вважає помилковим посилання суду на те, що встановлення експертом обставин щодо відповідності спірного об`єкта нормам і правилам є способом з`ясування заперечень проти позовних вимог. На думку скаржника, такий підхід суперечить правовій природі судової експертизи, оскільки експертиза не може призначатися для з`ясування позиції сторін або для формування доказової бази однієї зі сторін.
Прокурор наголошує, що призначення експертизи з мотивів необхідності з`ясування заперечень сторін фактично призводить до необґрунтованого збору доказів судом замість учасників справи, що виходить за межі повноважень суду та порушує принципи змагальності сторін, диспозитивності й рівності учасників процесу.
Крім того, апелянт зазначає, що оскаржуваною ухвалою провадження у справі зупинено на час проведення експертизи, що призводить до затягування розгляду спору на тривалий та фактично невизначений строк. На думку скаржника, оскільки підстави для призначення експертизи були відсутні, відсутні й правові підстави для зупинення провадження у справі.
Апелянт вказує, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням статей 99, 100, 234, 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд не обґрунтував необхідності призначення експертизи, не визначив належного зв`язку поставлених перед експертом питань із предметом доказування, не зазначив, які саме обставини неможливо встановити без спеціальних знань, та не надав належної оцінки запереченням прокурора проти проведення експертизи.
Таким чином, апеляційна скарга зводиться до доводів про те, що призначення судової будівельно-технічної експертизи у цій справі є безпідставним і недоцільним, поставлені на вирішення експерта питання не мають визначального значення для вирішення спору, а суд фактично використав експертизу не як засіб дослідження спеціальних питань, а як спосіб отримання доказів у справі, що є недопустимим та порушує баланс процесуальних прав і обов`язків сторін.
З огляду на викладене Центральна окружна прокуратура міста Дніпра просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 та направити справу до суду для продовження розгляду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Центральної окружної прокуратури міста Дніпра не скористалось, письмових заперечень щодо доводів апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду не подало.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог статті 263 Господарського процесуального кодексу України. Копія зазначеної ухвали була направлена учасникам справи у встановленому процесуальним законом порядку, а тому відповідач вважається належним чином повідомленим про відкриття апеляційного провадження та надання строку для подання відзиву.
Разом з тим, у визначений судом строк відзив на апеляційну скаргу, заяви чи клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» до суду апеляційної інстанції не надходили.
Відповідно до частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2026 для розгляду апеляційної скарги Центральної окружної прокуратури міста Дніпра на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрейчука Л.В., суддів Стефанів Т.В., Левшиної Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Центральної окружної прокуратури міста Дніпра на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26. Вказаною ухвалою витребувано матеріали оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог статті 263 Господарського процесуального кодексу України.
В судове засідання 21.05.2026 з`явились представники сторін та надали усні пояснення по справі.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2026 відкладено розгляд апеляційної скарги до 09.06.2026.
27.05.2026 матеріали оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду та були долучені до матеріалів апеляційного провадження.
Учасники справи були належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.
Інших заяв, клопотань чи заперечень від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
09.06.2026 у судовому засіданні Центрального апеляційного господарського суду оголошено вступну та резолютивну частини постанови у справі № 904/582/26.

Встановлені судом обставини справи.

Судом встановлено, що Центральна окружна прокуратура міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна та скасування державної реєстрації права власності на нього.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є правомірність набуття та державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна – будівлю загальною площею 83,8 кв.м, розташовану за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42А, а також наявність чи відсутність підстав для визнання такого об`єкта самочинним будівництвом та його знесення.
Колегією суддів встановлено, що 09.08.2022 державним реєстратором Верхівцевської міської ради Дніпропетровської області Хабло К.О. проведено первинну державну реєстрацію права власності за Несеврею Олександром Олександровичем на об`єкт нерухомого майна – будівлю площею 83,1 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2621668412020.
З наявних у справі доказів вбачається, що державна реєстрація права власності була проведена на підставі довідки КП «Земград» ДМР № 369 від 24.04.2008 про присвоєння будівлі торговельного призначення адреси – Запорізьке шосе, 42А, а також технічного паспорта, виготовленого 18.07.2022.
Відповідно до матеріалів справи, технічний паспорт, виготовлений 18.07.2022 на замовлення Несеврі О.О., містить відомості про розташування за адресою: АДРЕСА_1 будівлі торговельного призначення літ. А-1 загальною площею приміщень 83,1 кв.м, площа забудови якої становить 92,5 кв.м.
Матеріалами справи підтверджується, що 16.09.2022 право власності на спірний об`єкт нерухомого майна перейшло до Титаренка О.Ю., а 23.12.2022 — до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ». При цьому за умовами договору купівлі-продажу від 23.12.2022 об`єкт нерухомого майна розташований на несформованій земельній ділянці, яка перебувала у фактичному користуванні попереднього власника.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що земельна ділянка за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42А є земельною ділянкою комунальної форми власності, при цьому матеріали справи не містять доказів передачі зазначеної земельної ділянки у власність чи користування первинному забудовнику або ТОВ «ІСТЕЙТ-СІТІ» для здійснення будівництва спірного об`єкта нерухомості.
Зі змісту поданих документів вбачається, що рішення про передачу земельної ділянки у користування відповідачу Дніпровською міською радою не приймалось, договір оренди земельної ділянки між Дніпровською міською радою та ТОВ «ІСТЕЙТ-СІТІ» не укладався.
Наявними у справі доказами підтверджується, що рішенням Дніпровської міської ради від 19.06.2024 № 122/52 ТОВ «ІСТЕЙТ-СІТІ» надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по шосе Запорізькому, 42А по фактичному розміщенню будівлі.
Крім того, судом з`ясовано, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.04.2024 № 26/23/4 спірній будівлі присвоєно адресу – Запорізьке шосе, 42А.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор посилається на те, що відповідно до інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42А не проводились.
Водночас дослідженими матеріалами справи підтверджується, що, за твердженням прокуратури, відповідно до інформації Дніпровської міської ради та архівних матеріалів КП «Земград» ДМР довідка № 369 від 24.04.2008 фактично не видавалась, а інформація про її оформлення відсутня.
Судом встановлено, що за даними Реєстру будівельної діяльності наявні відомості щодо повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 18.07.2023 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 13.11.2023 за об`єктом «Реконструкція приміщень будівлі торговельного призначення за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42-А». Водночас відомості щодо первинного будівництва спірного об`єкта нерухомого майна та прийняття такого об`єкта в експлуатацію у матеріалах справи відсутні.
Під час розгляду справи встановлено, що прокурор вважає спірний об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом у розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, оскільки він був збудований на земельній ділянці, яка не відводилась для цієї мети, без належних дозвільних документів на виконання будівельних робіт та без належного прийняття об`єкта в експлуатацію.
У свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» подало зустрічний позов про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю громадського призначення загальною площею 83,8 кв.м, розташовану за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 42А.
Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що відповідач посилався на положення статті 376 Цивільного кодексу України та зазначав про вчинення Дніпровською міською радою дій щодо врегулювання правового статусу земельної ділянки та оформлення прав на неї, зокрема шляхом надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під фактичним розміщенням будівлі.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 22.03.2026 ТОВ «ІСТЕЙТ-СІТІ» подало до Господарського суду Дніпропетровської області клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Вказане клопотання мотивовано необхідністю встановлення виду будівництва, фактично виконаного на спірному об`єкті нерухомого майна, відповідності виконаних будівельних робіт проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також відповідності конструктиву будівлі будівельним, санітарним та пожежним нормам.
Заперечуючи проти призначення експертизи, прокурор зазначав, що обставини, які входять до предмета доказування у даній справі, можуть бути встановлені на підставі наявних у справі доказів без застосування спеціальних знань, а питання, запропоновані відповідачем на вирішення експерта, не мають визначального значення для правильного вирішення спору щодо самочинного характеру будівництва та правомірності державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості.
За результатами розгляду поданого клопотання Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 07.04.2026 призначив у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручив Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, поставивши на вирішення експерта питання щодо виду будівництва спірного об`єкта, відповідності виконаних будівельних робіт проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також відповідності конструктиву будівлі будівельним, санітарним та пожежним нормам. Одночасно провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 про призначення судової будівельно-технічної експертизи та зупинення провадження у справі на час її проведення.
Переглянувши оскаржувану ухвалу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Центральної окружної прокуратури міста Дніпра та скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта є одним із засобів доказування, а предметом висновку експерта можуть бути обставини, встановлення яких потребує спеціальних знань. Згідно із частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд призначає експертизу у справі лише за сукупності визначених законом умов, а саме: якщо для встановлення обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право; без таких знань встановити відповідні обставини неможливо; сторонами не подано належних висновків експертів із цих самих питань або подані висновки викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
Отже, призначення судової експертизи є не загальним процесуальним правилом, а виключним процесуальним засобом встановлення фактичних обставин справи, застосування якого допускається лише за наявності реальної потреби у спеціальних знаннях. Сам по собі факт існування спору між сторонами не є достатньою підставою для призначення експертизи.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом. Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 910/9971/17 зазначено, що експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, які входять до предмета доказування, тобто у випадку, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Аналогічний підхід викладено також у постанові Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 910/15160/19.
Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у даній справі є вимоги прокурора про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою комунальної форми власності шляхом знесення самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а також зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ-СІТІ» про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна.
Таким чином, визначальними для правильного вирішення спору є обставини щодо правових підстав виникнення та існування права на спірний об`єкт нерухомого майна, а саме: чи відводилась земельна ділянка для відповідного будівництва, чи існували належні дозвільні документи на виконання будівельних робіт, чи був об`єкт належним чином прийнятий в експлуатацію, чи правомірно проведена державна реєстрація права власності на нього, а також чи наявні ознаки самочинного будівництва у розумінні статті 376 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда чи інше нерухоме майно є самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проєкту або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
З аналізу наведеної норми вбачається, що для визнання будівництва самочинним достатньою є наявність хоча б однієї із передбачених законом ознак. При цьому у даній справі прокурор обґрунтовує позовні вимоги насамперед тим, що спірний об`єкт нерухомості був збудований на земельній ділянці, яка не відводилась для цієї мети, а також без належних дозвільних документів на первинне будівництво та без прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Колегія суддів зазначає, що наведені обставини підтверджуються або спростовуються насамперед письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема рішеннями органу місцевого самоврядування, даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру будівельної діяльності, технічною документацією, інформацією КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації», відомостями щодо формування та надання земельної ділянки, а також іншими документами, які були подані учасниками справи.
У свою чергу питання, поставлені судом на вирішення експерта, стосуються визначення виду будівництва, відповідності виконаних будівельних робіт проектно-технічній документації, а також відповідності конструктиву будівлі будівельним, санітарним та пожежним нормам.
Однак колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що такі питання не мають визначального значення для правильного вирішення спору саме у тій процесуальній конструкції та за тих підстав позову, які заявлені у даній справі.
Сам по собі факт відповідності або невідповідності об`єкта будівельним, санітарним чи пожежним нормам не усуває обставин можливого самочинного будівництва у разі відсутності належного відведення земельної ділянки або відсутності документів, які дають право на виконання будівельних робіт.
Іншими словами, навіть встановлення експертом факту відповідності спірного об`єкта будівельним, санітарним чи пожежним нормам саме по собі не спростовує доводів прокурора щодо відсутності у відповідача належних правових підстав для здійснення будівництва та набуття права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що суд фактично не навів у своїй ухвалі мотивів, чому саме без проведення будівельно-технічної експертизи неможливо встановити обставини, які входять до предмета доказування у даній справі.
Суд обмежився загальним посиланням на необхідність спеціальних знань та потребу у повному й всебічному з`ясуванні обставин справи, однак не зазначив, які саме фактичні обставини не можуть бути встановлені судом на підставі вже наявних у справі доказів.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи із наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Водночас зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається належної оцінки доводів прокурора про те, що: питання правомірності забудови земельної ділянки; наявність чи відсутність належного права користування земельною ділянкою; обставини державної реєстрації права власності; наявність або відсутність дозвільних документів на первинне будівництво; можуть бути встановлені судом без застосування спеціальних знань шляхом дослідження письмових доказів. 
Крім того, суд не навів переконливого обґрунтування того, яким саме чином встановлення відповідності конструктиву будівлі будівельним, санітарним та пожежним нормам буде впливати на вирішення спору щодо самочинного характеру будівництва та правомірності державної реєстрації права власності на спірний об`єкт.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що у даному випадку судова експертиза фактично використовується не як засіб встановлення конкретних обставин, які неможливо встановити без спеціальних знань, а як спосіб отримання додаткових доказів у справі та фактичного формування доказової бази сторони відповідача.
Разом з тим судова експертиза не може підміняти собою процес доказування або використовуватись як механізм збирання доказів замість учасників справи.
Аналогічний підхід викладений у практиці Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що судова експертиза не може призначатись для з`ясування питань права, оцінки доказів або усунення недоліків доказової бази сторони.
Колегія суддів також враховує, що оцінка відповідності об`єкта будівництва вимогам містобудівного, будівельного, санітарного та пожежного законодавства належить до компетенції відповідних уповноважених органів державного архітектурно-будівельного контролю та інших контролюючих органів.
При цьому саме суд має надати правову оцінку наявності чи відсутності правових підстав для забудови земельної ділянки та виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна, а не перекладати таку оцінку на експерта.
Колегія суддів також бере до уваги, що у матеріалах справи вже наявні відомості щодо: відсутності передачі земельної ділянки у користування для здійснення будівництва; відсутності доказів первинного введення об`єкта в експлуатацію; обставин первинної державної реєстрації права власності; відомостей Реєстру будівельної діяльності; технічної інвентаризації об`єкта; надання відповідачу лише дозволу на розроблення проєкту землеустрою, а не права користування земельною ділянкою. 
Таким чином, обставини, які прокурор визначає як підставу позову, вже є предметом дослідження у справі та можуть бути оцінені судом без призначення будівельно-технічної експертизи.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Дульський проти України» дійсно зазначив, що експертиза є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи та становить невід`ємну частину судової процедури. Однак наведена правова позиція не свідчить про обов`язковість призначення експертизи у кожному випадку наявності спору між сторонами та не звільняє суд від обов`язку належно обґрунтувати необхідність її проведення.
Крім того, колегія суддів враховує, що оскаржуваною ухвалою провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може зупинити провадження у справі у випадку призначення експертизи. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється на час проведення експертизи.
Однак оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних процесуальних підстав для призначення експертизи у даній справі, відповідно відсутні й підстави для зупинення провадження у справі.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що Господарський суд Дніпропетровської області дійшов передчасного висновку про необхідність призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, не встановив належного зв`язку між поставленими на вирішення експерта питаннями та предметом доказування у справі, не навів достатнього обґрунтування неможливості встановлення відповідних обставин без застосування спеціальних знань, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог статей 98, 99, 100, 236 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а тому ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні достатньою мірою містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитись як такий, що вимагає від суду детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Аналогічний підхід викладений Європейським судом з прав людини у справі «Пронін проти України», відповідно до якого обсяг обґрунтування судового рішення може різнитися залежно від характеру рішення, а питання достатності мотивування оцінюється у світлі конкретних обставин справи.
З урахуванням положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із того, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, які мають значення для правильного вирішення питання щодо законності та обґрунтованості ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 про призначення судової будівельно-технічної експертизи та зупинення провадження у справі.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд, призначаючи у справі судову будівельно-технічну експертизу, не навів належного обґрунтування неможливості встановлення обставин, які входять до предмета доказування у справі, без застосування спеціальних знань, а також не визначив належного зв`язку між поставленими на вирішення експерта питаннями та предметом спору у даній справі.
Колегія суддів враховує, що предметом спору у даній справі є вимоги прокурора про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою комунальної форми власності шляхом знесення самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а також зустрічний позов про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості.
При цьому ключовими для вирішення спору є питання щодо наявності або відсутності у відповідача правових підстав для забудови земельної ділянки, належного відведення земельної ділянки для відповідної мети, наявності дозвільних документів на первинне будівництво, прийняття об`єкта в експлуатацію та правомірності проведення державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.
Колегія суддів дійшла висновку, що наведені обставини можуть бути встановлені судом на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи, без призначення судової будівельно-технічної експертизи.
Доводи апеляційної скарги про те, що питання, поставлені судом на вирішення експерта, не мають визначального значення для правильного вирішення спору, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Так, питання щодо виду будівництва, відповідності виконаних будівельних робіт проектно-технічній документації, а також відповідності конструктиву будівлі будівельним, санітарним та пожежним нормам самі по собі не усувають обставин можливого самочинного будівництва у розумінні статті 376 Цивільного кодексу України у разі відсутності належного права користування земельною ділянкою або відсутності документів, які надають право на виконання будівельних робіт.
Колегія суддів також враховує, що у матеріалах справи вже наявні докази щодо: правового статусу земельної ділянки; відсутності передачі земельної ділянки у користування для здійснення будівництва; відомостей Реєстру будівельної діяльності; технічної інвентаризації спірного об`єкта; обставин первинної державної реєстрації права власності; відсутності доказів введення об`єкта в експлуатацію після первинного будівництва. 
При цьому суд фактично не навів мотивів, чому зазначені докази є недостатніми для встановлення обставин, що входять до предмета доказування у справі.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала містить лише загальні посилання на необхідність спеціальних знань та повного з`ясування обставин справи, однак не містить належного мотивування щодо необхідності призначення саме судової будівельно-технічної експертизи у цій справі.
Також знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд фактично використав судову експертизу не як засіб дослідження конкретних обставин, які неможливо встановити без спеціальних знань, а як спосіб отримання додаткових доказів у справі та формування доказової бази сторони відповідача.
Колегія суддів враховує, що відповідно до положень статей 73– 79 Господарського процесуального кодексу України саме на сторони покладається обов`язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як судова експертиза не може підміняти собою процес доказування або використовуватись як механізм збору доказів замість учасників справи.
Також колегія суддів бере до уваги, що суд не надав належної оцінки доводам прокурора щодо відсутності передбачених статтею 99 Господарського процесуального кодексу України підстав для призначення експертизи та фактично не встановив, які саме обставини неможливо встановити без застосування спеціальних знань.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що оскаржувана ухвала постановлена без належного дотримання вимог статей 98, 99, 100, 236 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Оскільки зупинення провадження у справі є процесуальним наслідком призначення експертизи відповідно до пункту 2 частини першої статті 228 та пункту 6 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України, скасуванню підлягає також ухвала суду в частині зупинення провадження у справі.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням меж перегляду справи в апеляційному порядку, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 підлягає скасуванню, а справа — направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, при цьому спір по суті заявлених позовних вимог судом апеляційної інстанції не вирішується, розподіл судових витрат, у тому числі судового збору за подання апеляційної скарги, підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті відповідно до загальних правил, визначених статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 98, 99, 100, 104, 129, 228, 229, 236, 269, 270, 271, 273, 274, 275, 280, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Центральної окружної прокуратури міста Дніпра на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 – задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2026 у справі № 904/582/26 про призначення судової будівельно-технічної експертизи та зупинення провадження у справі – скасувати.
Справу № 904/582/26 направити до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Розподіл судових витрат, у тому числі судового збору за подання апеляційної скарги, здійснити суду першої інстанції за результатами вирішення спору по суті відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 11.06.2026

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя Т.В. Стефанів

Суддя Г.В. Левшина