Справа № 183/11902/25
№ 2/183/3938/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про:
- визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок загальною площею 45,6 кв. м, житловою площею 24,4 кв. м, невключеної до загальної площею 11,5 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки 4412945900:01:002:0056, за адресою: АДРЕСА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку загальною площею 45,6 кв. м, житловою площею 24,4 кв. м, невключеної до загальної площею 11,5 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки 4412945900:01:002:0056, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого виконавчим комітетом Ради депутатів трудящих Сєвєродонецького району, Ворошиловградської області за реєстром № 39, про що зроблено запис в реєстраційній книзі № 1065, дата реєстрації 19 листопада 1988 року.
08 липня 2008 року позивач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 869960, видавник: Управління земельних ресурсів у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Згідно з указаним Державним актом передано земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 . Крім того, 08 липня 2008 року позивач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 869961, видавник: Управління земельних ресурсів у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Згідно з указаним Державним актом передано земельну ділянку загальною площею 0,0369 га, для сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства) у АДРЕСА_1 .
Після посвідчення договору дарування позивач зробив відповідні реєстрації на будинок в Лисичанському бюро технічної інвентаризації. Тобто, виконав усі необхідні вимоги того часу, щодо реєстрації свого права власності.
До повномасштабного вторгнення рф в Україну позивач проживав у вказаному будинку, але у зв`язку з початком повномасштабної війни, та для збереження свого життя та здоров`я позивач перемістився до м. Дніпра, Дніпропетровської області.
З соціальних мереж та інформаційних матеріалів засобів масової інформації позивачеві стало відомо, що його будинок був частково пошкоджений внаслідок військових дій, спричинених агресією російської федерації проти України. Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень будинку на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність спеціальних знань, а також беручи до уваги безпекову ситуацію, що має місце на Луганщині, зокрема і в смт Сиротине. 
Будучи потенційними отримувачем компенсації для відновлення свого будинку, пошкодженого внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією російської федерації, та виконуючи встановлені нормативно-правовими актами умови для отримання компенсації, позивач звернувся з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської області. Додатково з заявою до державного реєстратора позивач надав лист Управління адміністративних послуг Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області № 662/01-25 від 19 серпня 2025 року, в якому вказано, що обов`язки по зберіганню реєстраційних справ щодо об`єктів нерухомого майна, права на які виникли та зареєстровані до 01 січня 2013 року, було покладені Лисичанською міською радою на Лисичанське комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації». Такі справи до 24 лютого 2022 року оцифровані не були, зберігалися у приміщені ЛКП «БТІ» у паперовій формі та до моменту окупації 03 липня 2022 року з міста Лисичанська евакуйовані не були, само підприємство не релаковане, діяльності на підконтрольній Україні території не проводить. У зв`язку з чим, Управління адміністративних послуг Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області не має можливості надати інформацію про наявність або відсутність інформації про державну реєстрацію речових прав на зазначений об`єкт нерухомого майна в архівах саме Лисичанського БТІ.
Рішенням державного реєстратора від 16 вересня 2025 року № 80853051 позивачеві відмовлено в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що державному реєстратору не вдалось актуалізувати відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано до 01 січня 2013 року.
Таким чином, ураховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності, позивач вимушений звернутися з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.
Постановленою суддею ухвалою від 25 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали, або нотаріально засвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову. 
19 лютого 2026 року на виконання ухвали судом отримано нотаріально засвідчені копії доказів.
Постановленою судом ухвалою від 24 лютого 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явився, у позові просив проводити розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечив.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке.
З дослідженої в судовому засіданні, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якуба С. А., за № 66, копії Договору дарування, вчиненого 21 жовтня 1988 року, встановлено, що ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар житловий будинок, що складається з двох кімнат і однієї кухні. Відповідно до довідки БТІ на присадибній ділянці площею 1200 кв. м розташовані: А АА – житловий будинок, Б – літня кухня, В – гараж, Г – сарай, Д – сарай, І – навіс, П – погріб, У – туалет, № 1-З – споруди. Вказаний житловий будинок знаходиться в АДРЕСА_1 . Договір посвідчено виконавчим комітетом Ради депутатів трудящих Сєвєродонецького району, Ворошиловградської області за реєстром № 39. Зворотна сторона договору містить реєстраційний напис на документі про право власності, печатку Бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 з підписом посадової особи, запис відомостей в реєстрову книгу за № 1065 19 листопада 1988 року /а.с.37-39/.
З дослідженої в судовому засіданні, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якуба С. А., за № 65, копії технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 , вбачається підтвердження відомостей про площу житлового будинку, загальною площею 45,6 кв. м, житловою площею 24,4 кв. м, невключеної до загальної площею 11,5 кв. м, дійсного власника ОСОБА_1 . Технічний паспорт містить відтиск печатки, підписи посадових осіб Бюро технічної інвентаризації /а.с.40-42/.
Також, як установлено, 08 липня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у м. Сєвєродонецьк Луганської області на ім`я ОСОБА_1 видано державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме: площею 0,1500 га з кадастровим номером 4412945900:01:002:0056, та площею 0,0369 га з кадастровим номером 4412945900:01:002:0057, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.24-25, 27-28/. 01 серпня 2025 року право власності на вищевказані земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав від 07 серпня 2025 року /а.с.23, 26/.
З відмітки у копії паспорта громадянина України – позивача ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 вбачається, що з 01 жовтня 1996 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.11/. З копії довідки від 22 липня 2022 року № 1241-5001905076 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що місце проживання/перебування позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.9/.
16 вересня 2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Зубко В. Ю., Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради прийнято рішення № 80853051 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Підставою відмови вказано те, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, а саме, згідно наданого листа Управління адміністративних послуг Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області № 662/01-25 від 19 серпня 2025 року встановлено, що обов`язки по зберіганню реєстраційних справ щодо об`єктів нерухомого майна, права на які виникли та зареєстровані до 01 січня 2013 року, були покладені Лисичанською міською радою на Лисичанське комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації». Такі справи до 24 лютого 2022 року оцифроваиі не були, зберігалися у приміщенні ЛКП «БТІ» у паперовій формі та до моменту окупації 03 липня 2022 року з міста Лисичанська евакуйовані не були, само підприємство не релоковане, діяльності на підконтрольній Україні території не провадить. У зв`язку з вищезазначеним Управління адміністративних послуг Лисичанської міської військової адміністрації не має можливості надати інформацію про наявність або відсутність інформації про державну реєстрацію речових прав на зазначений об`єкт нерухомого майна в архівах саме Лисичанського БТІ /а.с.30/.
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Вирішуючи позов, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
У позивача наявний документ, що засвідчує його право власності (договір дарування), однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивача можливості довести своє право.
Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
На день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1-1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з урахуванням положень абз. 2 п. 1 Постанови КМУ від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд, позбавлені можливості.
Позивачем право власності набуте у 1988 році. Надані позивачем докази у виді договору дарування, технічного паспорту посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1988 рік – Лисичанським БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації будинку. 
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено його право власності на спірний будинок, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірний будинок у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене та підписане 18 травня 2026 року після закінчення відпустки головуючого судді.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, код в ЄДРПОУ 44083662; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., Сіверськодонецький р-н, м. Сіверськодонецьк, б-р Незалежності України, буд. 32.

Суддя         Д. О. Парфьонов