ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/24610/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в нерозгляді заяви позивача від 17.07.2025 року про виплату додаткової винагороди у зв?язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні у період з 21.05.2024 по 23.05.2024, з 23.05.2025 по 25.05.2024, з 26.05.2024 по 29.05.2024, з 29.05.2024 по 09.08.2024, з 09.09.2025 по 03.10.2024, з 03.10.2025 по 17.10.2024, з 17.10.2025 по 01.11.2024;
- зобов?язати відповідача виплатити позивачу додаткову винагороду у зв?язку з пораненням та перебуванням з цих причин на стаціонарному лікуванні у період з 21.05.2024 по 23.05.2024, з 23.05.2025 по 25.05.2024, з 26.05.2024 по 29.05.2024, з 29.05.2024 по 09.08.2024, з 09.09.2025 по 03.10.2024, з 03.10.2025 по 17.10.2024, з 17.10.2025 по 01.11.2024;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Посилається на те, що з 14.04.2023 року проходить військову службу у Збройних Силах України, а саме у Військовій частині НОМЕР_1 . 21.05.2024 року близько 17:00 в районі населеного пункту Єлизаветівка Покровського району Донецької області внаслідок ворожого артилерійського обстрілу позивач отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення правого колінного суглоба, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого стегна, вогнепальне осколкове сліпе поранення правого стегна, вогнепальне осколкове наскрізне поранення лівого передпліччя, вогнепальне осколкове дотичне поранення черевної порожнини. Травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини. У зв`язку з отриманими травмами позивач неодноразово проходив стаціонарне лікування у медичних закладах. 17.07.2025 року позивач, через свого представника, подав до Військової частини НОМЕР_1 заяву про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у зв`язку з отриманим пораненням та перебуванням на стаціонарному лікуванні. Однак, відповідач у встановлений Законом строк заяву по суті не розглянув та додаткову винагороду позивачу не виплатив. Уважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Зокрема зазначає, що заява позивача від 17.07.2025 року не підлягала розгляду на підставі ст.8 Закону України «Про звернення громадян», оскільки у ній не зазначено місце проживання заявника, а додані до неї довідки військово-лікарської комісії не відповідають установленій формі. Крім того, вказує, що за період з 21.05.2024 року по 08.08.2024 року додаткова винагорода позивачу фактично виплачена на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2024 року №379, від 05.07.2024 року №425, від 04.08.2024 року №562 та від 04.09.2024 року №745. За період з 09.09.2024 року по 01.11.2024 року виплата не проводилась у зв`язку з призупиненням нарахування грошового забезпечення позивачу наказом командира військової частини від 18.09.2024 року №272, на підставі п.9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, у зв`язку з перебуванням позивача на лікуванні понад чотири місяці. Також відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 06.06.2024 року у справі №140/25460/23 щодо меж судового втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
Ухвалою судді від 22.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 23.03.2026 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії документів фінансового характеру щодо ОСОБА_1 , які підтверджують нарахування та виплату додаткової винагороди за період його перебування на стаціонарному лікуванні з 21.05.2024 року по 08.08.2024 року у зв`язку із пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , з 14.04.2023 року проходить військову службу у Збройних Силах України, а саме у Військовій частині НОМЕР_1 . Призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Військова професія - оператор топогеодезист.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Управлінням персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 11.06.2024 року №839/4834, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , 21.05.2024 року близько 17:00 в районі населеного пункту Єлизаветівка Покровського району Донецької області внаслідок ворожого артилерійського обстрілу солдат ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення правого колінного суглоба, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого стегна, вогнепальне осколкове сліпе поранення правого стегна, вогнепальне осколкове наскрізне поранення лівого передпліччя, вогнепальне осколкове дотичне поранення черевної порожнини. Обставини отримання травми пов`язані з проходженням військової служби, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, під час захисту Батьківщини. Під час виконання бойового завдання солдат ОСОБА_1 перебував у засобах захисту (бронежилеті та шоломі кевларовому). Видимих ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння у солдата ОСОБА_1 документально не встановлено. Протиправних дій з боку солдата ОСОБА_1 не виявлено.
Згідно класифікації тяжкості отриманих травм, дана травма відноситься до тяжких, що підтверджується довідками військово-лікарської комісії від 08.08.2024 року №838, від 19.09.2024 року №987 та від 31.10.2024 року №1133, виданими ВЛК КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання» «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ВП «Лікарня Святого Пантелеймона». Згідно постанов ВЛК встановлено, що травма ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини; згідно Класифікатора розподілу травм за ступенем важкості дана травма відноситься до важких (Наказ МОЗ України від 04.07.2007 року №370).
У зв`язку з отриманим 21.05.2024 року пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, позивач у періоди:
- з 21.05.2024 року по 23.05.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_3 . Вказане підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого від 22.05.2024 року №3572;
- з 23.05.2024 року по 25.05.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради Дніпропетровської області. Вказане підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 25.05.2024 року №17774;
- з 26.05.2024 року по 29.05.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_4 , з якої переведений до Першого ТМО «Лікарня Святого Пантелеймона» м.Львів для подальшого лікування. Вказане підтверджується перевідним із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29.05.2024 року №1220;
- з 29.05.2024 року по 09.08.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології та ортопедії КНП « 1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» ВП «Лікарня Святого Пантелеймона». Вказане підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.08.2024 року №48529;
- з 09.09.2024 року по 03.10.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології та ортопедії КНП « 1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» ВП «Лікарня Святого Пантелеймона». Вказане підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 03.10.2024 року №82367;
- з 03.10.2024 року по 17.10.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології та ортопедії КНП « 1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» ВП «Лікарня Святого Пантелеймона». Вказане підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 16.10.2024 року №90161;
- з 17.10.2024 року по 01.11.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології та ортопедії КНП « 1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» ВП «Лікарня Святого Пантелеймона». Вказане підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 31.10.2024 року №94682.
17.07.2025 року позивач через свого представника - адвоката Буженка Ю.С. подав до Військової частини НОМЕР_1 заяву про нарахування та виплату йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у зв`язку з отриманим пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням на стаціонарному лікуванні у вищенаведені періоди. До заяви додано документи, що підтверджують вказані обставини. Заяву отримано Військовою частиною НОМЕР_1 06.08.2025 року, що підтверджується відміткою канцелярії частини за вх.№5023 та відомостями про відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта».
02.09.2025 року представник позивача направив до Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит про результати розгляду заяви від 17.07.2025 року, який отримано відповідачем 24.09.2025 року (вх.№6506).
Листом від 01.10.2025 року №839/9494 командир Військової частини НОМЕР_1 повідомив адвоката про те, що заява позивача не підлягає розгляду на підставі ст.8 Закону України «Про звернення громадян», оскільки у ній не зазначено місце проживання заявника, а додані до неї довідки військово-лікарської комісії не відповідають установленій формі.
Пунктом 7 витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2024 року №272 (по стройовій частині) встановлено, що відповідно до п.9 розділу І наказу Міністерства оборони України від 07.06.2023 року №260, з 18.09.2024 року призупинено нарахування грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 та перебуває на безперервному лікуванні понад чотири місяці.
Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його заяви від 17.07.2025 року та ненарахування і невиплати йому додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у спірний період, звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їхнього соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст.1-2 цього Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Приписами ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. (ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил та іншим особам, визначеним у цьому пункті, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 року №400 унесено зміни до Постанови №168, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України прийняв рішення - окреме доручення від 23.06.2022 року №912/з/29, яким, серед іншого, у п.7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, також включати військовослужбовців, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 (далі – Положення №402; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Відповідно до п.21.1 Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Згідно з п.21.5 Положення №402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі - Порядок №260; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим 21.05.2024 року тяжким пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 21.05.2024 року по 09.08.2024 року та з 09.09.2024 року по 01.11.2024 року.
Виходячи зі змісту наведених норм, у період дії воєнного стану додаткова винагорода до 100000 грн на місяць виплачується за час перебування вказаних у п.1 Постанови №168 військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Підставою для її виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва).
Водночас умовою її виплати є належне підтвердження таких фактів: виконання бойових завдань; отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), а також надання відпусток за станом здоров`я через отримане тяжке поранення на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2025 року у справі №380/27432/23 та від 05.11.2025 року у справі №340/2976/23, який на підставі приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ураховується судом під час вирішення цього спору.
У контексті викладеного суд зауважує, що предметом доказування у цій справі є обставини, що підтверджують наявність/відсутність підстав для отримання позивачем збільшеної додаткової винагороди до 100000 грн на місяць, за період його стаціонарного лікування внаслідок поранення, отриманого 21.05.2024 року, а тому наведені обставини є ключовими та підлягають обов`язковому встановленню у судовому процесі.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 17.07.2025 року, суд зазначає таке.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів. Військовослужбовці мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності, у порядку, визначеному цим Законом.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян» забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. А, згідно ст.20 цього Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.
Системний аналіз наведених норм у сукупності зі ст.7 Закону свідчить, що звернення може бути залишене без розгляду лише за умови неможливості встановити його авторство. Відсутність у тексті звернення місця проживання заявника сама собою не позбавляє звернення характеру неанонімного, якщо інші відомості дозволяють однозначно ідентифікувати особу заявника.
У справі, що розглядається, заява позивача від 17.07.2025 року була підписана адвокатом Буженком Ю.С. на підставі ордера, містила повне ім`я по батькові заявника - ОСОБА_1 , дату його народження, відомості про проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , обставини отримання поранення (із зазначенням реквізитів довідки про обставини травми №839/4834 від 11.06.2024 року, виданої самим відповідачем) та містила контактні дані представника, в тому числі електронну адресу та поштову адресу для листування. До заяви додано 14 додатків, серед яких медичні документи з повними реквізитами пацієнта.
За таких обставин відповідач об`єктивно мав можливість як ідентифікувати заявника, так і направити йому будь-яке повідомлення через його представника або за наявним у самій Військовій частині обліком військовослужбовців. Більше того, позивач на момент подання заяви проходив військову службу саме у Військовій частині НОМЕР_1 . У такій ситуації формальне посилання відповідача на відсутність у заяві домашньої адреси не може бути достатньою підставою для визнання звернення анонімним і відмови у його розгляді у розумінні ст.8 Закону України «Про звернення громадян».
Що стосується посилання відповідача на невідповідність доданих до заяви довідок ВЛК установленій формі, то таке посилання не може бути підставою для нерозгляду заяви як такої. Зазначене питання могло б оцінюватись лише при розгляді заяви по суті, при перевірці достатності документів для прийняття рішення про виплату винагороди, але не при вирішенні питання про прийняття заяви до розгляду в принципі. Така позиція відповідача суперечить ст.7 Закону України «Про звернення громадян», яка містить вичерпний перелік підстав для відмови в розгляді звернення.
Таким чином, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 17.07.2025 року є протиправною, а позовна вимога у цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за період з 21.05.2024 року по 09.08.2024 року, суд зазначає таке.
Як убачається з матеріалів справи, у вказаний період позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим 21.05.2024 року пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, що віднесене до тяжких. Зазначене підтверджується довідкою про обставини травми від 11.06.2024 року №839/4834, виданою командиром Військової частини НОМЕР_1 , виписками з медичних карт стаціонарного хворого №3572 від 22.05.2024 року, №17774 від 25.05.2024 року, перевідним із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1220 від 29.05.2024 року та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №48529 від 08.08.2024 року.
Разом з тим, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 23.03.2026 року, Військовою частиною НОМЕР_1 надано до суду розрахунково-платіжні відомості за травень 2024 року №6-36, червень 2024 року №7-41, липень 2024 року №8-48, серпень 2024 року №9-57, а також інформацію з банківських відомостей, якими підтверджено факт нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі, збільшеному до 100000 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2024 року №379, від 05.07.2024 року №425, від 04.08.2024 року №562 та від 04.09.2024 року №745.
Зокрема, додаток 6 до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2024 року №379 містить позивача (порядковий номер 9) із зазначенням періоду виплати з 21.05.2024 року по 31.05.2024 року; додаток 4 до наказу від 05.07.2024 року №425 містить позивача (порядковий номер 8) із зазначенням періоду виплати з 01.06.2024 року по 30.06.2024 року; додаток 6 до наказу від 04.08.2024 року №562 містить позивача (порядковий номер 5) із зазначенням періоду виплати з 01.07.2024 року по 31.07.2024 року; додаток 6 до наказу від 04.09.2024 року №745 містить позивача (порядковий номер 3) із зазначенням періоду виплати з 01.08.2024 року по 08.08.2024 року.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на належні та допустимі докази, надані відповідачем у відповідь на ухвалу суду, суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача в частині періоду з 21.05.2024 року по 08.08.2024 року. Позивач факт отримання вказаних коштів не спростовував, заперечень по суті наданих відповідачем розрахункових та банківських документів не подав.
За таких обставин, у задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за періоди з 21.05.2024 року по 23.05.2024 року, з 23.05.2024 року по 25.05.2024 року, з 26.05.2024 року по 29.05.2024 року та з 29.05.2024 року по 09.08.2024 року слід відмовити з огляду на виконання відповідачем цього обов`язку у позасудовому порядку.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за період з 09.09.2024 року по 01.11.2024 року, суд зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджується, що у вказаний період позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології та ортопедії КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» у зв`язку з лікуванням наслідків поранення, отриманого 21.05.2024 року, що віднесено до тяжких. Зазначене підтверджується виписками із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого №82367 від 03.10.2024 року, №90161 від 16.10.2024 року та №94682 від 31.10.2024 року, у яких зазначено основний діагноз: «МВТ (21.05.2024) - наслідки вогнепального осколкового дотичного поранення передньої черевної стінки, вогнепального осколкового непроникаючого поранення обох нижніх кінцівок з наявністю сторонніх тіл, з відкритими багатоуламковими внутрішньосуглобовими переломами дистального метаепіфіза правої стегнової кістки, проксимального метаепіфіза правої великогомілкової кістки, правого надколінника зі зміщенням кісткових фрагментів».
Крім того, довідками військово-лікарської комісії від 19.09.2024 року №987 та від 31.10.2024 року №1133, виданими ВЛК КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання» «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ВП «Лікарня Святого Пантелеймона», підтверджено, що зазначене поранення пов`язане із захистом Батьківщини, відноситься до тяжких та потребує тривалого лікування (довідка №987) і відпустки для лікування на 30 календарних днів (довідка №1133).
У запереченнях відповідач посилається на витяг із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2024 року №272, яким на підставі п.9 розділу І Порядку №260 позивачу з 18.09.2024 року призупинено нарахування грошового забезпечення у зв`язку з перебуванням на безперервному лікуванні понад чотири місяці.
Однак, суд відхиляє наведене посилання відповідача з огляду на таке.
Пунктом 9 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Системний аналіз приписів п.9 розділу І та п.11 розділу XXXIV Порядку №260 у взаємозв`язку із п.1 Постанови №168 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 року №400) свідчить, що зазначені норми регулюють виплати різного характеру: п.9 розділу І Порядку №260 стосується виплати загального (основного) грошового забезпечення військовослужбовцю у період його хвороби та перебування на лікуванні; натомість п.11 розділу XXXIV Порядку №260 та п.1 Постанови №168 встановлюють спеціальний порядок виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн, військовослужбовцю, який зазнав поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за весь час (періоди) перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення. Постанова №168 та п.11 розділу XXXIV Порядку №260 не містять обмеження щодо чотиримісячного строку, а навпаки передбачають виплату додаткової винагороди «за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці».
Додатково суд зважає на те, що приписами п.9 розділу І Порядку №260 передбачено виняток із загального правила про чотиримісячне обмеження - «крім випадків, передбачених чинним законодавством України більш тривалих строків перебування на лікуванні». Саме такі випадки встановлені Постановою №168 для військовослужбовців, які зазнали поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, та продовжують лікування понад чотири місяці.
Усі необхідні умови для виплати позивачу додаткової винагороди за період з 09.09.2024 року по 01.11.2024 року дотримано: позивач у спірний період перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я; лікування проводилося у зв`язку з пораненням, отриманим 21.05.2024 року, яке пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми №839/4834 від 11.06.2024 року, виданою самим відповідачем; поранення віднесене до тяжких відповідно до Класифікатора розподілу травм за ступенем важкості, затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 року №370.
Що стосується посилання відповідача на невідповідність форми довідок ВЛК додатку №4 до Положення №402, суд зазначає, що відповідно до п.13 розділу XXXIV Порядку №260 та абзацу третього п.7 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про обставини травми (додаток 5 до Положення №402), а не довідка ВЛК. У справі наявна Довідка про обставини травми від 11.06.2024 року №839/4834, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 саме за встановленою формою (додаток 5 до Положення №402), а тому вказана умова виконана. Довідки ж ВЛК у цьому випадку є додатковим підтвердженням ступеня тяжкості та зв`язку поранення з захистом Батьківщини.
Таким чином, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за період з 09.09.2024 року по 01.11.2024 року є протиправною, а позовна вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити вказану додаткову винагороду за період з 09.09.2024 року по 03.10.2024 року, з 03.10.2024 року по 17.10.2024 року та з 17.10.2024 року по 01.11.2024 року - підлягає задоволенню.
Згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Щодо судового збору, то згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням відповідачем судового рішення, шляхом зобов`язання у встановлений судом строк подати звіт про його виконання, суд зазначає, що зобов`язання сторони надати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не обов`язком. Вимога щодо подачі звіту про виконання судового рішення слугує стимулюючим засобом для його виконання. Оскільки матеріали справи не містять жодного доказу того, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення у цій справі, тому відсутні обґрунтовані підстави для зобов`язання відповідача подати суду такий звіт.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :
позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), яка полягає в нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 17.07.2025 року про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у період з 09.09.2024 року по 03.10.2024 року, з 03.10.2024 року по 17.10.2024 року та з 17.10.2024 року по 01.11.2024 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.