ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
01.07.2026	Справа № 910/5063/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи
за позовом Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" 
до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" 
про стягнення 75 332,77 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» про стягнення 75 332,77 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором позики № UOP-56-Д-20 від 08.04.2020, в частині повернення позики.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.05.2026 була направлена судом до електронного кабінету відповідача та отримана відповідачем, з урахуванням приписів ст. 242 ГПК України, 04.05.2026, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва 

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2020 року між Державним концерном «Укроборонпром» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» (далі - позикодавець, позивач) та Державним підприємством «Науково-дослідний інститут «Квант» (далі - позичальник, відповідач) укладено Договір позики № UOP-56-Д-20 (далі - Договір), за умовами якого позикодавець передає позичальнику у якості поворотної фінансової допомоги грошові кошти (далі - позика), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму грошових коштів у розмірі, визначеному п. 2.1 Договору, у строк та в порядку, визначеними цим Договором. 
Позика за цим Договором є безпроцентною (п. 1.2 Договору).
Відповідно до пунктів 2.1 та 3.1 Договору сума позики за Договором становить 50 000,00 грн.
Позикодавець протягом п`яти банківських днів з дати укладення Договору перераховує суму позики в безготівковій формі на розрахунковий рахунок позичальника.
Згідно з пунктами 4.1 та 4.2 Договору перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів позичальнику відповідно до п. 3.1 Договору і закінчується 31.12.2020. 
Строк, визначений у п. 4.1 цього Договору, може бути продовжений за письмовою згодою сторін, відповідно до чинного законодавства України.
У відповідності до пунктів 5.1-5.5 Договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в межах строку, на який вона надана. 
Повернення суми позики позичальником позикодавцю може здійснюватися одноразово або частинами. 
Позичальник має право достроково повернути позику. 
Повернення суми позики здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування позичальником грошових коштів на поточний рахунок позикодавця. 
Сторони можуть домовитись про повернення суми позики шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Днем повернення суми позики вважається день зарахування повної суми позики на поточний рахунок позикодавця або дата набуття чинності договором про зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами.
Згідно з п. 6.3 та п. 6.5 Договору у випадку несвоєчасного повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,1 відсотка від суми боргу за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з позичальника додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків від суми боргу.
Неустойка (штраф, пеня), інші штрафні санкції за цим Договором нараховуються протягом усього періоду порушення.
За всіма видами зобов`язань, вимог і відповідальності сторін за цим Договором сторони у п. 7.2 Договору домовилися встановити позовну давність тривалістю двадцять років.
Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором у повному обсязі. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань за даним Договором (п. 8.3 Договору).
30 січня 2021 року сторонами укладено Додатковий договір № 1 до Договору, за умовами якого сторони погодилися змінити п. 4.1 Договору, виклавши його в наступній редакції: "4.1. Перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів Позичальнику відповідно до п. 3.1 Договору і закінчується 07.04.2021."
Також, керуючись ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони встановили, що умови цього Додаткового договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання, а саме з 31.12.2020.
На виконання умов Договору позивачем перераховано відповідачу позику в розмірі 50 000,00 грн згідно платіжної інструкції № 406 від 08.04.2020.
Позивач звернувся до відповідача із Претензією вих. № UOP 2.2-11050 від 02.12.2025 згідно якої просив протягом 10 робочих днів сплатити заборгованість у розмірі 50 000,00 грн, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, не здійснив повернення позикодавцю у строк до 07.04.2021 включно суми позики, що стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом, у якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 50 000,00 грн, а також пеню в розмірі 16 100,00 грн, штраф у розмірі 3 500,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 4 409,48 грн та 3% річних у розмірі 1 323,29 грн.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як встановлено судом, позикодавцем було надано позичальнику позику у сумі 50 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 406 від 08.04.2020 на суму 50 000,00 грн. 
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з п. 4.1 Договору (в редакції Додаткового договору № 1 від 30.01.2021 перебіг строку, на який надається позика, починається з моменту перерахування коштів позичальнику відповідно до п. 3.1 Договору і закінчується 07.04.2021.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Таким чином, відповідач зобов`язаний був повернути позику у строк до 07.04.2021.
Доказів на підтвердження повернення позики у розмірі та у строки встановлені Договором у повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи, відповідачем до суду не надано.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем відповідачу позики та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасного та повного повернення позики, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми наданої позики в розмірі 50 000,00 грн.
Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 16 100,00 грн, штраф у розмірі 3 500,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 4 409,48 грн та 3% річних у розмірі 1 323,29 грн.
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з п. 6.3 Договору у випадку несвоєчасного повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,1 відсотка від суми боргу за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з позичальника додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків від суми боргу.
Між тим за змістом статей 6, 627 ЦК України їх положення не допускають свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх
З наведених положень законодавства можна дійти висновку, що свобода договору має узгоджуватися з такими принципами як справедливість та розумність і не може мати абсолютного характеру.
Відповідно, сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначила про те, що за змістом положень параграфу 2 глави 49 Цивільного кодексу України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. 
Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань регулює Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, з наведених норм законодавства можна дійти висновку, що подвійна облікова ставка НБУ законодавчо обмежує розмір пені, погодженої сторонами у договорах.
Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені з урахуванням викладеного, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 7 316,44 грн.
В свою чергу, оскільки відповідачем порушено строк повернення позики на понад тридцять днів, стягненню з відповідача на підставі п. 6.3 Договору підлягає штраф у розмірі 3 500,00 грн. 
В свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. 
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 1 323,29 грн та інфляційні втрати в розмірі 4 409,48 грн.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва 
ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» (03150, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 4; ідентифікаційний код: 14308138) на користь Акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36; ідентифікаційний код: 37854297) заборгованість у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 7 316 (сім тисяч триста шістнадцять) грн 44 коп., штраф у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 409 (чотири тисячі чотириста дев`ять) грн 48 коп., 3% річних у розмірі 1 323 (одна тисяча триста двадцять три) грн 29 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 351 (дві тисячі триста п`ятдесят одна) грн 97 коп.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 01.07.2026

Суддя О.А. Грєхова