Справа № 343/2205/25 
Провадження № 33/4808/279/26 
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І. 
Суддя-доповідач Шигірт Ф.С. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., з участю захисника Комарницького Е.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Комарницького Е.Г. на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2026 року відносно ОСОБА_1 , –
в с т а н о в и в:
Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665,6 грн. судового збору.
Згідно постанови суду, ОСОБА_1 01.11.2025 о 22:16 год. в м. Долина по вул. Чорновола, Калуського району, Івано-Франківської області, керував транспортним засобом «Тойота Корола», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору алкотестер « Драгер 6810», результат тесту – 0,38 ‰, номер тесту 13675, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України.
В апеляційній скарзі захисник Комарницький Е.Г. вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_1 категорично не визнає свою провину та вважає, що постанова щодо нього була винесена передчасно, без належної оцінки всіх матеріалів справи. Апелянт вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, а сама процедура огляду на стан сп`яніння була проведена з численними порушеннями законодавства. Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутня офіційна роздруківка результатів тестування за допомогою приладу «Драгер», яка є обов`язковим джерелом доказів, натомість додана лише фотографія пристрою, за якою неможливо ідентифікувати серійний номер або зв`язок із даним правопорушенням. Крім того, захисник вказує на суттєві розбіжності в часовій хронології подій та невідповідність номерів тестів: у протоколі спочатку був зазначений один номер, до якого пізніше синім чорнилом дописали цифру, що свідчить про внесення виправлень вже після підписання документа. Важливим аргументом є також те, що відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не є безперервними, як того вимагає закон. Наголошує, що поліцейські свідомо ввели ОСОБА_1 в оману щодо права пройти огляд у медичному закладі в разі незгоди з результатами на місці зупинки, не надали можливості реалізувати це право та наполягали на безальтернативності тесту на місці. Також зазначається про порушення вимог конфіденційності, оскільки під час оформлення матеріалів у службовому авто перебували сторонні особи, яким розголошувалися персональні дані заявника. Апелянт звертає увагу на відсутність у матеріалах справи сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку технічного засобу, яким проводився огляд. Апелянт просить визнати причини пропуску строку поважними і в обґрунтуванням для поновлення строку є те, що постанова не проголошувалася, копія йому не надходила, а саму постанову до ЄДРСР було надіслано судом 17.03.2026 року, зареєстровано 18.03.2026 року, а оприлюднена в загальному доступі 19.03.2026 року. Додатковим доводом того що рішення було прийняте 17.03.2026 слугує внутрішній опис судової справи, який є засобом фіксування наявності документів та розміщення їх у справі здійснюється у матеріалах справи в паперовій формі на внутрішньому боці і згідно якого судовий секретар Тетяна Луцик його склала саме 18.03.2026 року. Крім цього ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову тільки 19.03.2026 року, яка була направлення йому після закінчення строку на апеляційне оскарження супровідним листом 17.03.2026 року, до цього йому також нічого не було відомо про дану постанову. При цьому захисник 17.03.2026 року по 23.03.2026 року знаходився на лікуванні та не мав змоги здійснювати свою діяльність. Таким чином, апелянт наполягає на тому, що затримка у поданні скарги не була наслідком його недбалості, а пов`язана з об`єктивними обставинами отримання судового рішення, що дає підстави для поновлення процесуального строку згідно з нормами КУпАП.
Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, останню скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, будь яких клопотань не подавав.
Захисник Комарницький Е.Г. заявив, що відсутність ОСОБА_1 не перешкоджає розгляду справи та підтримав подану апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями КУпАП, строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.
Поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами.
З метою відновлення доступу особи до правосуддя, слід визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі.
Щодо суті апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов правильних висновків.
Обставини справи, які були встановлені судом та зазначені у постанові підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №500721 від 01.11.2025 року (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння (а.с.5); направленням на огляд в медичний заклад (а.с.6); копією постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП (а.с.10); відеозаписом що міститься в матеріалах справи (а.с.15).
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильних висновків.
З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
На відеозаписах з нагрудної камери працівників поліції (а.с.15), зафіксовано рух авто без увімкненого світла фар під керуванням ОСОБА_2 . Після зупинки авто, працівники поліції вивчили та перевірили документи та запропонували водію включити світло фар. При цьому у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. Водій пройшов огляд за допомогою приладу “Драгер”, резутьтат становив 0.38‰. Дізнавшись результат, ОСОБА_1 не заперечував та підтвердив факт вживання алкогольних напоїв в невеликій кількості. Після чого на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.
Зазначені відомості були внесені до протоколу, а тому суд правильно визнав його належним та допустимим доказом.
Щодо доводів захисника про наявність виправлень в протоколі номеру тесту, вони не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки номер тесту правильно було озвучено на відеозаписі та відображено на екрані газоаналізатора. Після виявлення технічної описки в протоколі, працівники поліції внесли виправлення – дописали одну цифру, про що поліцейський СРПП Назарій Гончар склав засвідчу вальний напис (а.с.13). Будь-яких доказів того, що такі виправлення призвели до фальсифікації матеріалів справи чи зміни результату огляду, стороною захисту не надано.
Не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи апеляційної скарги щодо відсутності паперової роздруківки результатів тестування. Зазначена обставина не вказує на порушення діючого законодавства та не є підставою для скасування постанови суду. Відображення результату застосування газоаналізатора в паперовій формі передбачено лише для тих приладів, які мають відповідні технічні характеристики, що передбачено п.10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, технічні характеристики спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810 дозволяють роздрукувати результати лише за наявності іншого приладу - портативного термопринтеру для друку результатів. Таким чином, відсутність роздруківки на папері результатів використання газоаналізатору не є обов`язковим для доведення обставин події правопорушення.
Посилання апелянта на те, що відеозаписи з нагрудних камер не є безперервними, також не свідчать про недопустимість доказів. Закон не передбачає автоматичного визнання доказів недопустимими лише з підстав наявності технічних перерв у відеофіксації. Вирішальним є те, чи дозволяють наявні записи встановити обставини правопорушення. Досліджені судом відеозаписи містять усі істотні етапи спілкування працівників поліції з водієм, проведення огляду на стан сп`яніння та оформлення адміністративних матеріалів, а тому є належними, допустимими та достатніми доказами.
Не знайшли свого підтвердження й твердження захисника про введення водія в оману щодо права пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я. З відеозаписів убачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про можливість проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, після чого останній добровільно обрав проходження огляду на місці. Будь-яких заяв про незгоду з результатом огляду на місці чи вимог, щодо направлення до медичного закладу після отримання результату тестування, він не висловлював.
Інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи сертифіката відповідності або свідоцтва про повірку спеціального технічного засобу, перебування сторонніх осіб у службовому автомобілі поліції та інших процесуальних порушень не спростовують установлених судом обставин та не свідчать про істотні порушення вимог закону, які могли б вплинути на правильність вирішення справи. Самі по собі такі доводи не свідчать про недопустимість доказів і не спростовують факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.
Апеляційну скаргу захисника Комарницького Е.Г. залишити без задоволення. 
Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.С. Шигірт