ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" червня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/469/26 
Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,
розглянувши матеріали справи
за позовом: Приватного підприємства "Агрогруп-БРВ"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Полісся"
про: стягнення 364 388,12 грн

секретар судового засідання: С.Коваль
представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ
Приватне підприємство "Агрогруп-БРВ" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" про стягнення 364 388,12 грн, з яких: 201 480,00 грн заборгованість, 3 828,12 грн інфляційних втрат, 1 925,60 грн річних та 157 154,40 грн штраф.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Позовні вимоги аргументовані тим, що 25 листопада 2025 року відповідач здійснив замовлення низько рамного трала для перевезення сільгосптехніки про що сторонами відповідно було підписано договір - заявку за №25/11/2025 за умовами котрої позивач зобов`язувався перевезти вантаж, а саме комбайн із жаткою за маршрутом завантаження с. Мала Вільшанка Кіровоградська область місце вивантаження с. Мутвиця Рівненська область.
29 листопада 2025 року відповідач здійснив ще одне замовлення низько рамного трала для перевезення сільгосптехніки про що сторонами відповідно було підписано договір - заявку за № 29/11/2025 за умовами котрої позивач зобов`язувався перевезти вантаж, а саме трактор з бочкою за маршрутом завантаження с. Мала Вільшанка Кіровоградська область довантаження с. Шубків Рівненська область місце вивантаження с. Мутвиця Рівненська область.
Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання про що сторонами було підписано акти за №ОУ-0000156 від 26 листопада 2025 року на суму 98 520,00 грн, та за №№ОУ-0000159 від 2 грудня 2025 року на суму 102 960,00 грн.
Проте відповідач не оплатив надані послуги на загальне суму 201 480,00 грн. 
У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивач керуючись пунктами 1 заявок нарахував відповідачу штраф в розмірі 157 154,40 грн.
Також, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач нарахував відповідачу 1 925,60 грн відсотків річних та 3 828,12 грн інфляційних втрат.
У відзиві на позов відповідач вказав, що позивач нараховує штраф у розмірі 3% від суми боргу за кожен день прострочення платежу на підставі п. 1 договорів-заявок №25/11/2025 та №29/11/2025. Відповідач звертає увагу суду на те, що зазначена санкція за своєю правовою природою є пенею, а не штрафом.
Отже, санкція, передбачена п. 1 договорів-заявок та названа штрафом, є пенею у розумінні ч. 3 ст. 549 ЦК України, строк нарахування якої обмежений шістьма місяцями відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України. Нарахування цієї санкції за межами шестимісячного строку є безпідставним.
Навіть якщо суд не погодиться з перекваліфікацією санкції в пеню, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 12 травня 2026 року.
1 травня 2026 року відповідач подав відзив на позов.
Ухвалою від 12 травня 2026 року суд поновив відповідачу строк для подання відзиву, підготовче засідання відклав на 26 травня 2026 року.
22 травня 2026 року позивач подав заперечення на відзив.
Ухвалою від 26 травня 2026 року суд закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 9 червня 2026 року.
У судове засідання представники позивача та відповідача не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
25 листопада 2025 року Приватне підприємство "Агрогруп-БРВ" (позивач / перевізник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" (відповідач / замовник) уклали договір - заявку №25/11/2025 про перевезення вантажів автомобільним транспортом на наступних умовах: маршрут перевезення та строки доставки вантажу: с.Мала Вільшанка Кіровоградська обл. с. Мутвиця Рівненська обл; найменування (вид) вантажу: комбайн, жатка; точна адреса точок завантаження: с.Мала Вільшанка Кіровоградська обл.; точна адреса точок вивантаження: с. Мутвиця Рівненська обл; дата розвантаження 26 листопада 2025 року; погоджена вартість послуг з перевезення вантажу 120,00 грн з ПДВ за 1 км; вид розрахунку та строки: безготівковий, в день розвантаження.
Згідно з умовами пункту 1 договору - заявки, платежі та взаємні розрахунки: замовник сплачує рахунки перевізника протягом 3-х банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт. За несвоєчасне виконання розрахунків штраф 3% від суми за кожен день прострочки платежу.
29 листопада 2025 року Приватне підприємство "Агрогруп-БРВ" (позивач / перевізник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" (відповідач / замовник) уклали договір - заявку №29/11/2025 про перевезення вантажів автомобільним транспортом на наступних умовах: маршрут перевезення та строки доставки вантажу: с Мала Вільшанка Кіровоградська обл. с. Шубків Рівненська обл - с.Мутвиця Рівненська обл; найменування (вид) вантажу: трактор, бочка; точна адреса точок завантаження: с.Мала Вільшанка Кіровоградська обл., с Шубків Рівненська обл; точна адреса точок вивантаження: с. Мутвиця Рівненська обл; дата розвантаження 2 грудня 2025року; погоджена вартість послуг з перевезення вантажу120,00 грн з ПДВ за 1 км; вид розрахунку та строки: безготівковий, в день розвантаження.
Згідно з умовами пункту 1 договору - заявки, платежі та взаємні розрахунки: замовник сплачує рахунки перевізника протягом 3-х банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт. За несвоєчасне виконання розрахунків штраф 3% від суми за кожен день прострочки платежу.
Відповідно до наявного у справі акту №ОУ-0000156 здачі - приймання робіт (надання послуг) позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 98 520,00 грн, у зв`язку з чим відповідачу виставлений рахунок №СФ-0000131 від 26 листопада 2025 року.
Згідно з наявним у справі актом №ОУ-0000159 здачі - приймання робіт (надання послуг) позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 102 960,00 грн, у зв`язку з чим відповідачу виставлений рахунок №СФ-0000132 від 2 грудня 2025 року.
Щодо вказаних господарських операцій позивачем здійснено реєстрацію податкових накладних.
Докази оплати наданих послуг на суму 201 480,00 грн відповідач суду не надав.
У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивач керуючись пунктами 1 заявок нарахував відповідачу штраф в розмірі 157 154,40 грн.
Також, на підставі статті 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 1 925,60 грн відсотків річних та 3 828,12 грн інфляційних втрат.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
З наведених обставин встановлено, що спірні правовідносини сторін стосувалися договору надання послуг з перевезення вантажу. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через невиконання відповідачем зобов`язання щодо сплати коштів в якості оплати наданих послуг. 
Розглядаючи даний спір суд застосовує наступні норми права.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Враховуючи характер спору та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати норми, що регулюють діяльність з перевезення вантажів.
Згідно з нормами статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Статтею 916 ЦК України установлено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Суд ураховує, що згідно з умовами пунктів 1 договорів - заявок, строк оплати наданих послуг установлений як 3 банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт.
Таким чином, за актом №ОУ-0000156, строк для оплати становить до 1 грудня 2025 року, а тому прострочення допущене починаючи з 2 грудня 2025 року.
За актом №ОУ-0000159 строк для оплати становить до 5 грудня 2025 року, отже прострочення допущене починаючи з 6 грудня 2025 року.
Докази сплати вказаних послуг матеріали справи не містять.
Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо (схожі висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).
Згідно з умовами пунктів 1 договорів - заявок, за несвоєчасне виконання розрахунків штраф 3% від суми за кожен день прострочки платежу.
Щодо правової природи неустойки, передбаченої пунктом 1 заявок суд зазначає наступне.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга, третя статті 549 ЦК України).
Текстуальне тлумачення положень статті 549 ЦК України свідчить, що законодавець у цій нормі пов`язує визначення пені як виду неустойки з такими кваліфікуючими ознаками як її обчислення: 1) за кожен день прострочення виконання; 2) у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання.
Системний аналіз наведених норм дозволяє стверджувати, що незалежно від того, які правовідносини урегульовано конкретними нормами права, наразі в законодавстві сформований єдиний підхід до застосування пені як виду неустойки (штрафної санкції), конститутивною ознакою якої є її нарахування за кожен день прострочення виконання зобов`язання.
Отже, поденне нарахування пені є ознакою, яка вирізняє її серед інших видів неустойки (штрафних санкцій) та визначає механізм обчислення (визначення розміру) пені.
Тобто вжитий законодавцем у цьому випадку займенник "кожний (кожен)" пояснює формулу обчислення пені, за якою загальна сума пені визначається шляхом множення ставки пені на кількість днів прострочення (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22).
Філологічний аналіз пунктів 1 договорів - заявок дає підстав стверджувати, що зазначена у договорах неустойка є пенею а не штрафом, так як обчислюється поденно.
Як слідує з розрахунку позивача, він здійснив нарахування за період з 5 грудня 2025 року та таке нарахування здійснене протягом 26 календарних днів.
За розрахунком суду, розмір неустойки згідно з актом №ОУ-0000156 за період з 5.12.2025 по 30.12.2025 (26 днів) за ставкою 3% складає 78 845,60 грн.
Розмір неустойки згідно з актом №ОУ-0000159 за період з 6.12.2025 по 31.12.2025 (26 днів) за ставкою 3% складає 80 308,80 грн.
Відповідно до норм Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.
Згідно зі статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Оскільки Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачене законодавче обмеження розміру пені, суд здійснив перерахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За розрахунком суду, розмір неустойки згідно з актом №ОУ-0000156 за період з 5.12.2025 по 30.12.2025 (26 днів) за подвійною обліковою ставкою НБУ складає 2 175,54 грн.
Розмір неустойки згідно з актом №ОУ-0000159 за період з 6.12.2025 по 31.12.2025 (26 днів) за подвійною обліковою ставкою НБУ складає 2 273,58 грн.
Отже, загальний розмір пені становить 4 449,12 грн. А тому суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 152 705,28 грн, оскільки така пеня нарахована понад подвійну облікову ставку НБУ.
Щодо доводів відповідача про обмеження строку нарахування шістьма місяцями відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, суд звертає увагу відповідача, що по - перше позивачем нараховано неустойку менше 6 місяців, водночас ГК України втратив чинність 28.08.2025 на підставі Закону №4196-IX.
Також, суд не знаходить підстав для зменшення розміру пені з підстав непропорційності, карального характеру та балансу інтересів сторін.
У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивач керуючись статтею 625 ЦК України нарахував відповідачу з 5 грудня 2025 року по 31 березня 2026 року 1 925,60 грн річних та 3 828,12 грн інфляційних втрат.
Здійснивши власний перерахунок суд зазначає, що згідно з актом №ОУ-0000156 за період з 5.12.2025 по 31.03.2026 розмір річних становить 947,41 грн, розмір інфляційних втрат складає 3 588,98 грн.
Згідно з актом №ОУ-0000159 за період з 6.12.2025 по 31.03.2026 розмір річних становить 981,65 грн, розмір інфляційних втрат складає 3 750,72 грн.
Всього розмір річних становить 1 929,06 грн. Розмір інфляційних втрат складає 7 339,70 грн.
Таким чином, суд задовольняє вимоги про стягнення 1 925,60 грн річних та 3 828,12 грн інфляційних втрат, тобто у заявлених позивачем розмірах та як таких, що заявлені в межах можливого нарахування.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 916/17/20).
Варто зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18 ).
Аналогічний стандарт доказування застосовано також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сало проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду
Суд встановив обставини щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача 201 480,00 грн заборгованості, 4 449,12 грн пені, 1 925,60 грн річних та 3 828,12 грн інфляційних втрат.
Водночас суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення 152 705,28 грн пені.

Розподіл судових витрат
Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір за подання даного позову складає 5 465,82 грн.
Здійснивши пропорційно розподіл судових, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 175,24 грн покладаються на відповідача у зв`язку з частковим задоволенням позову, а судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 290,58 грн - на позивача у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позову.
Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд –
ВИРІШИВ:
1. Позов задоволити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" (34000, Рівненська обл., Вараський р-н, селище міського типу Зарічне, вул.Аерофлотська, будинок 2-Б, офіс 1, ідентифікаційний код 41756288) на користь Приватного підприємства "Агрогруп-БРВ" (66200, Одеська обл., Савранський р-н, селище міського типу Саврань, вулиця Мира, будинок 167, ідентифікаційний код 39591762) 201 480 (двісті одна тисяча чотириста вісімдесят) грн 00 коп заборгованості, 4 449 (чотири тисячі чотириста сорок дев`ять) грн 12 коп пені, 1 925 (одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять) грн 60 коп річних, 3 828 (три тисячі вісімсот двадцять вісім) грн 12 коп інфляційних втрат та 3 175 (три тисячі сто сімдесят п`ять) грн 24 коп судового збору.
3. У задоволенні вимог про стягнення 152 705,28 грн пені відмовити.
4. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 290,58 грн покласти на позивача.

Позивач (Стягувач): Приватне підприємство "Агрогруп-БРВ" (66200, Одеська обл., Савранський р-н, селище міського типу Саврань, вулиця Мира, будинок 167, ідентифікаційний код 39591762).
Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" (34000, Рівненська обл., Вараський р-н, селище міського типу Зарічне, вул.Аерофлотська, будинок 2-Б, офіс 1, ідентифікаційний код 41756288).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).
Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Андрій КАЧУР