КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
21 травня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3307/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В., 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Майбоженко А. М.
від 08 вересня 2025 року
у цивільній справі № 756/6530/25 Оболонського районного суду міста Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, 
У С Т А Н О В И В:
В травні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернулося в суд з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 9766 від 04.04.2024 станом на 28.04.2025 у загальному розмірі 30 375 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн та судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що між Товариством та відповідачем було укладено в електронній формі кредитний договір № 9766. ТОВ «Фінансова компанія «Процент» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало кредит в розмірі 3 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку, емітовану в АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних).
Разом з тим, відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого у неї утворилась заборгованість за кредитним договором № 9766 від 04.04.2024 станом на 28.04.2025 у загальному розмірі 30 375 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту у розмірі 3 000 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 27 375 грн нарахованими за період з 04.04.2025 по 04.04.2025. Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати по справі.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 9766 від 04.04.2024 у розмірі: 3 000 грн заборгованість за кредитом, 27 375 заборгованість за процентами, 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, 2 422 грн 40 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Процент» у частині стягнення процентів, штрафних санкцій, пені та витрат на правничу допомогу. У випадку необхідності - задовольнити позов частково, виключно в межах тіла кредиту у сумі 3 000 грн, без нарахованих відсотків, пені та штрафів, як таких, що суперечать вимогам пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Вирішити питання про розподіл судових витрат, зменшивши розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу як явно завищений і неспівмірний зі складністю справи. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про розгляд справи з викликом сторін, поновлення процесуального строку для подання відзиву та долучення документів, чим порушив засади змагальності й рівності учасників процесу. Звертає увагу на те, що надані позивачем електронні копії кредитного договору не містять підписів сторін, а докази ідентифікації позичальника та відправлення одноразового пароля-ідентифікатора в матеріалах справи відсутні. Наголошує на тому, що вона має право на пільгу, визначену пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки на момент укладення правочину перебувала у зареєстрованому шлюбі з військовослужбовцем та учасником бойових дій. Апелянт зауважує, що визначена договором процентна ставка у розмірі 2,5 % на день (912,5 % річних) є несправедливою, призводить до істотного дисбалансу договірних прав і суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також вказує, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів та виписки з рахунку, які б підтверджували реальність безготівкового переказу коштів кредитором. Керуючись статтею 100 Цивільного процесуального кодексу України, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог фінансової компанії в частині стягнення процентів, штрафних санкцій та витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25.04.2002 «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи. Таким чином, клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи із викликом учасників задоволенню не підлягає.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу Руденко К. В., в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Процент», просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Зазначає, що кредитний договір № 9766 від 04.04.2024 укладений в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що за своїми правовими наслідками прирівнюється до письмової форми. Звертає увагу на те, що підписання договору свідчить про безумовну згоду позичальника з усіма його умовами та діючими Правилами надання грошових коштів. Наголошує, що факт передачі коштів у розмірі 3 000 гривень на платіжну картку відповідачки підтверджується довідкою платіжного посередника ТОВ «Елаєнс». Стверджує, що встановлена процентна ставка відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-ІХ, оскільки на момент укладення правочину максимальний розмір денної процентної ставки був обмежений граничною межею 2,5 %.
У поданій відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просила визнати доводи відзиву ТОВ «ФК «Процент» такими, що не спроможні спростувати доводи апеляційної скарги, відмовити у вимозі стягнення процентів, штрафів та пені в частині, яка підлягає пільговому звільненню відповідно до п. 15 ст. 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням витягів та УБД, долучених до матеріалів справи. Відмовити у стягненні з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, у зв`язку із відсутністю документального підтвердження фактової оплати за ці конкретні послуги та з урахуванням вимог договору про надання правничої допомоги. Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 в повному обсязі.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 08.09.2025 в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету та на електрону адресу позивача, представника позивача і відповідача.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.
Судом встановлено, що 04.04.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 9766 в інформаційно-комунікаційній системі на сайті https://procent.com.ua відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п. 6.1. Договору).
Відповідно до п. 1.1. Договору, товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 3 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим Договором.
Згідно із п. 1.2. Договору, процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 912,50 %) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою.
Пунктом 1.3 Договору визначено, що строк надання кредиту та строк дії Договору становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування, згідно Додатку № 1 до Договору.
Відповідно до п. 4.2 Договору, нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у Додатку 1 цього Договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за Кредитом.
Згідно із пп. 2.4.1 Договору, позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит.
Відповідно довідки наданої ТОВ «Елаєнс», відповідачці ОСОБА_1 було перераховано 04.04.2024 на вказану нею платіжну карту НОМЕР_1 , призначення платежу: перерахування коштів за договором № 9766 від 04.04.2024 на умовах фінансового кредиту 3 000 грн.
Загальні витрати за споживчим кредитом визначені в Додатку № 1 до Кредитного договору № 9766 від 04.04.2024 - Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за Кредитним договором № 9766 від 04.04.2024 згідно затверджених Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит № 16 від 11.06.2021, які підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до цього Додатку № 1 до Кредитного договору № 9766 від 04.04.2024 сума платежу за розрахунковий період складе 30 375,00 грн, загальні витрати за споживчим кредитом складуть: 27 375,00 грн, денна процентна ставка складає 2,5 %, розрахунок денної процентної ставки: (27375,00/3000,00)/365*100%, проценти за користування кредитом складуть 27 375,00 грн, реальна річна процентна ставка складе 163466,77% річних, загальна вартість кредиту складе 30 375,00 грн.
ТОВ «Фінансова компанія «Процент» належно виконало умови договору, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, відповідачка неналежним чином виконувала взяті на себе за договором зобов`язання, своєчасно не повернула кредит, не сплатила проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором №9766 від 04.04.2024 станом на 28.04.2025 у загальному розмірі 30 375 грн, яка складається з заборгованості за сумою кредиту у розмірі 3 000 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 27 375 грн нарахованими за період з 04.04.2024 по 04.04.2025.
Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Встановивши, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти у розмірі 3 000 гривень на зазначену відповідачкою платіжну картку, а остання не повернула кредит та нараховані проценти у встановлений строк, суд дійшов висновку про наявність простроченої заборгованості у сумі 30 375 гривень. Відмовляючи у застосуванні соціальних пільг для членів сімей військовослужбовців, суд виходив із того, що відповідачкою не надано належних доказів проходження її чоловіком військової служби на момент укладення та дії договору, а також врахував, що рішенням суду від 22.01.2025 шлюб між ними було розірвано.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо встановлення факту укладення договору та отримання грошових коштів відповідачкою з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачає обов`язок кожної сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції відповідачка не заперечувала факт укладення договору та отримання коштів, утім просила звільнити її від сплати процентів та штрафів на підставі пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Згідно з принципом заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці, якщо вона сформувала у протилежної сторони певні легітимні очікування. Оскільки як укладення договору так і факт отримання позикових коштів у розмірі 3 000 грн підтверджуються матеріалами справи, й відповідачкою фактично визнані у першій інстанції, її доводи в апеляційній скарзі про повну відсутність зобов`язань та неотримання коштів через відсутність оригіналів електронних підписів є неспроможними та розцінюються як недобросовісне здійснення процесуальних прав.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості розрахунку стягуваної заборгованості за процентами з наступних підстав.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, було внесено зміни до регулювання відносин у сфері споживчого кредитування. Згідно з пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 % на день, а протягом наступних 120 днів - 1,5 % на день. Тобто перший етап (ставка до 2,5 %) тривав із 24.12.2023 до 22.04.2024 включно, а другий етап (ставка до 1,5 %) розпочався 23.04.2024 і тривав до 20.08.2024 включно. Після закінчення зазначених 240 днів (з 21.08.2024) набрала чинності постійна імперативна норма частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 % на день.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту, звужує дію принципу свободи договору та вимагає від кредитодавця суворого дотримання встановлених державою граничних лімітів вартості кредиту протягом усього часу дії зобов`язання (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17). Посилання позивача на статтю 1056-1 Цивільного кодексу України щодо незмінності фіксованої процентної ставки колегія суддів відхиляє, оскільки договірні умови не можуть нівелювати дію імперативних норм права, спрямованих на подолання практики нарахування кабальних відсотків. Позивач, будучи професійним учасником фінансового ринку, мав об`єктивну можливість і був зобов`язаний структурувати умови нарахування процентів за довгостроковим договором із урахуванням поетапного зниження максимальної денної ставки, встановленого законом.
Оскільки спірний договір тривав у часі впродовж 365 днів, нарахування процентів за ставкою 2,5 % на день є законним лише для початкового періоду з 04.04.2024 по 22.04.2024 (19 днів), що становить 1 425 гривень. Починаючи з 23.04.2024 по 20.08.2024 (120 днів), граничний розмір денної ставки в силу закону не міг перевищувати 1,5 % на день, що складає 5 400 грн. З 21.08.2024 по день закінчення строку договору 04.04.2025 (227 днів) максимальний розмір ставки становив 1 % на день, що складає 6 810 грн. 
Отже обґрунтований загальний розмір процентів за користування кредитом за весь період становить 13 635 грн. Стягнення судом першої інстанції процентів у розмірі 27 375 грн є безпідставним, оскільки цей розрахунок не враховує обмеження Закону № 3498-ІХ, з огляду на що, рішення суду першої інстанції у частині повного задоволення вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, підлягає скасуванню із підстав визначених ст. 376 ЦПК України із ухвалення у цій частині нового рішення про часткове задоволення таких вимог. 
Доводи апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_1 права на повне звільнення від сплати відсотків на підставі пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке. Законом України № 4213-IX від 14.01.2025, який набрав чинності 09.02.2025, пункт 15 статті 14 зазначеного Закону викладено в новій редакції, якою право на пільгу щодо ненарахування процентів за кредитами поширено також на дружин (чоловіків) військовослужбовців, призваних за мобілізацією. 
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Спірний кредитний договір укладено 04.04.2024, і правовідносини щодо нарахування основної частини заборгованості за процентами виникли та тривали до набрання чинності вказаними змінами, коли діюче законодавство не передбачало аналогічних соціальних пільг для подружжя військовослужбовців. 
Що стосується періоду дії договору після набрання чинності Законом № 4213-IX, а саме з 09.02.2025, то право на отримання такої пільги безпосередньо пов`язане із перебуванням особи у зареєстрованому шлюбі з військовослужбовцем. Проте судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №756/15078/24, яке набрало законної сили 23.02.2025, шлюб між ОСОБА_1 та її чоловіком розірвано. Оскільки на момент запровадження законодавчої пільги для дружин військовослужбовців шлюб розірвано на підставі судового рішення, апелянтка втратила статус члена сім`ї військовослужбовця і не набула права на звільнення від сплати процентів.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції в розмірі 10 000 гривень та повністю стягнутих оскаржуваним рішенням, колегія суддів виходить із таких норм права та встановлених обставин справи.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. На виконання цієї конституційної норми положеннями статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частина четверта статті 137 ЦПК України імперативно встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, а також ціною позову та значенням справи для сторони. Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що сума в розмірі 10 000 гривень є занадто великою та абсолютно неспівмірною із заявленим розміром вимог фінансової компанії, де ціна позову складала лише 3 000 гривень основного боргу. За загальним правилом, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу, лише за клопотанням іншої сторони. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 у суді першої інстанції ініціювала питання про необґрунтованість та необхідність зменшення витрат на правничу допомогу, виклавши відповідне письмове клопотання у тексті свого відзиву на позовну заяву.
Суд першої інстанції, залишивши відзив відповідачки без розгляду у зв`язку з пропуском процесуального строку, повністю ухилився від оцінки та вирішення заявленого нею клопотання про зменшення судових витрат. Колегія суддів підкреслює, що клопотання про неспівмірність та зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу за своєю правовою природою є самостійною процесуальною дією, спрямованою на реалізацію принципів диспозитивності та змагальності сторін. Навіть у разі недопущення відзиву до розгляду по суті через процедурні порушення, висловлене в ньому заперечення сторони проти надмірного розміру судових витрат кредитора є належною процесуальною підставою для перевірки критеріїв співмірності.
Аналізуючи обсяг наданої позивачу правничої допомоги у зіставленні зі складністю справи, колегія суддів констатує, що цей спір виник із типових правовідносин мікрокредитування, є малозначним, характеризується незначним обсягом доказової бази та не потребував вивчення великого масиву судової практики чи підготовки складних процесуальних документів. Керуючись критеріями розумності, реальності адвокатських витрат та балансу інтересів сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що справедливий та співмірний розмір витрат на професійну правничу допомогу за розгляд цієї справи у суді першої інстанції не може перевищувати 3 000 грн, тоді як сума 10 000 грн є очевидно завищеною. 
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення процентів із ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову, понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають перерозподілу пропорційно до задоволених вимог. 
З огляду на те, що обґрунтований розмір витрат на правничу допомогу за першу інстанцію визначено апеляційним судом у сумі 3 000 грн, а загальний розмір задоволених вимог становить 54,77 % від первісно заявлених, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 1 643 грн 10 коп.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000 грн, колегія суддів вважає за необхідне повністю відмовити у їх задоволенні з огляду на таке. 
За змістом статті 137 ЦПК України при визначенні суми відшкодування, яка підлягає стягненню з іншої сторони спору, суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат, оцінюючи їхню дійсність та об`єктивну необхідність для конкретної справи (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). Для цілей розподілу судових витрат обов`язковим є надання суду відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їхньої вартості. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат в апеляційній інстанції не надано акта виконаних робіт або будь-якого іншого документа, який би містив детальний опис та перелік конкретних юридичних послуг, фактично наданих представником ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом справи в Київському апеляційному суді. У розділі третьому договору, наданому позивачем, відомості про підготовку відзиву на апеляційну скаргу чи представництво інтересів в апеляційній інстанції на суму 3 000 гривень відсутні. Оскільки обов`язок доведення обсягу та реальності наданих послуг покладається на сторону, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат, неподання детального опису робіт та доказів їхнього фактичного виконання позбавляє суд можливості перевірити співмірність гонорару. За таких обставин, зважаючи на заперечення відповідачки та керуючись положеннями статті 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про повну безпідставність вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Судовий збір за розгляд справи в обох інстанціях підлягає перерозподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до статті 141 ЦПК України. 
Загальний розмір обґрунтованих та задоволених судом вимог складає 16 635 гривень, з яких 3 000 грн становить тіло кредиту та 13 635 грн - нараховані проценти, що дорівнює 54,77 % від первісно заявленої позивачем суми позову у розмірі 30 375 грн. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 1 326 грн 75 коп.
Судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки пропорційно задоволеній частині її апеляційних вимог, що становить 45,23 % від суми судового збору, сплаченого апелянткою при зверненні до суду апеляційної інстанції в розмірі 3 633 грн 60 коп., що складає 1 643 грн 48 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та розподілу судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (ЄДРПОУ 41466388) заборгованість за процентами за користування кредитом за договором № 9766 від 04 квітня 2024 року у розмірі 13 635 (тринадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» про стягнення процентів за користування кредитом відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» судовий збір за подання позовної заяви у суді першої інстанції в розмірі 1 326 (одна тисяча триста двадцять шість) гривень 75 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (ЄДРПОУ 41466388) витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи у суді першої інстанції, в розмірі 1 643 (одна тисяча шістсот сорок три) гривні 10 копійок.
В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (ЄДРПОУ 41466388) на користь ОСОБА_1 судовий (РНОКПП НОМЕР_2 ) збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 643 (одна тисяча шістсот сорок три) гривні 48 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов