Справа № 717/7/26 	
Провадження № 2/724/368/26	

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Гураль Л.Л.,
за участі секретаря судового засідання: Шуть Х.В.
позивача: ОСОБА_1 
представника позивача: ОСОБА_2 
відповідача: ОСОБА_3 
представника відповідача: ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Рукшинської сільської ради Дністровського району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав

І. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. 
06.02.2026 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Рукшинської сільської ради Дністровського району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав
В обґрунтування позову зазначає, що 07.03.2019р. зареєструвала з відповідачем шлюб, який проіснував недовго, 23.02.2021р. був розірваний на підставі рішення суду.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їхній син — ОСОБА_5 , який від народження проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.
Зазначає, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина на підставі судового наказу в розмірі 1/4 частки від свого заробітку.
Після припинення шлюбних стосунків, позивачка тимчасово проживала в м. Житомирі, де і народила сина. Повідомляє, що повідомила відповідача про народження сина, однак він не виявив бажання приїхати і побачити дитину. Від дня народження батько взагалі не бачив дитину, не спілкується з ним, навіть по телефону, не вітає з днем народження, не дарує подарунків, не виявляє будь-якої уваги та батьківської турботи. Окрім аліментів, жодної допомоги на дитину батько не надає.
Вказує, що син відвідує дитячий садочок у м. Бердичеві. Згідно довідки із закладу від 12.11.2025 року батько дитини не приймає участі у її вихованні, не цікавиться перебуванням ОСОБА_6 (сина) у закладі освіти. Повідомляє, що син від народження ніколи не бачив свого батька. Мати самостійно створює належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини.
Оскільки відповідач проживає окремо, самоусунувся від виховання сина, не зустрічається з ним, не цікавиться фізичним та духовним розвитком, не проявляє до сина батьківської турботи, що є ухиленням від виконання батьківських обов`язків без поважних на те причин, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Враховуючи вищенаведене, просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина.
19.02.2026 року від представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Боднарюка В.І. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи свої вимоги, просить суд критично віднестися до посилань позивачки у пред`явленому до суду позові, що ніби то вона повідомила ОСОБА_3 про народження дитини, адже це зовсім не відповідає дійсності. Вказує, що ОСОБА_3 був обізнаний про стан вагітності колишньої дружини, проте про народження сина він дізнався від спільних знайомих, оскільки не знав про місцезнаходження позивачки ОСОБА_1 , так як шлюбні відносини між ними були припинені ще до народження дитини. Місце знаходження сина йому стало відомо після того, як він отримав примірник позовної заяви тому в подальшому у зв`язку із тим, що позивачка вчиняє перешкоди щодо спілкування з малолітнім сином, ОСОБА_3 планує ставити питання щодо усунення перешкод та визначення йому днів для побачення із дитиною. Наголошує, що відповідач свідомо не ухиляється від здійснення своїх батьківських обов`язків, любить свого сина ОСОБА_6 , хоче спілкуватися з ним, бажає приймати участь у його вихованні та зростанні, брати участь у додаткових витратах і матеріальному забезпеченні. (а.с.55-59).
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що відповідач самоусунувся від виховання свого сина, не цікавиться його життям. Стверджує, що ніколи не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином, однак батько жодного разу не проявив ініціативу щодо виховання та піклування про свого сина. Також стверджує, що відповідачу було добре відомо про її місце проживання та народження дитини, оскільки вона спілкувалася з їх спільної знайомою, яка в подальшому стала новою дружиною відповідача. Нова дружина відповідача періодично цікавилася життям дитини, однак в подальшому їхнє спілкування припинилося. Крім того, позивачка повідомила, що періодично виїжджала за межі України разом із сином, щоб погостювати у батьків, які проживають в Польщі.
Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проси в позов задовольнити. Щодо висновку органу опіки та піклування Рукшинської сільської ради Дністровського району Чернівецької області про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, просить суд врахувати, що даний висновок наданий за місцем проживання відповідача, яке є відмінним від місця проживання позивачки разом з дитиною, а тому органу опіки та піклування невідомі будь-які обставини щодо участі батька у вихованні дитини. Відсутність заборгованості зі сплати аліментів не свідчить про належне виконання батьком своїх батьківських обов`язків. 
Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що не бажав розлучатися із позивачкою, просив її залишитися. Після їхнього розлучення, позивачка проживала в м. Чернівці, а про народження їхньої дитини йому стало відомо від спільних знайомих. Стверджує, що не знав місця проживання своєї колишньої дружини, оскільки вона блокувала його в будь-яких соціальних мережах та месенджерах. Саме поведінка позивачки призвела до того, що він не приймає участі у вихованні свого сина.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив про відсутність винної поведінки відповідача та його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Оскільки наразі відповідачу відома адреса місця проживання його сина, то останній планує влітку під час відпустки навідати сина та налагодити з ним спілкування.
Представник третьої особи, в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує.

ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 09.02.2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 25.02.2026 року відкладено розгляд справи та витребувано в Головного управління обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України докази по справі.
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 12.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Так, судом встановлено, що 22.02.1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, актовий запис - №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).
23.02.2021 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 припинено, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.02.2021 року, актовий запис №6, зареєстровано Хотинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). (а.с.9).
Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 18.08.2021 року, зареєстроване Борщівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_7 змінила прізвище, ім`я та по батькові на ОСОБА_1 , актовий запис №28. (а.с.10).
Від шлюбу у подружжя народився син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №2529, серія НОМЕР_4 . (а.с.6).
Згідно довідки №57 від 12.11.2025 року, виданої ОСОБА_1 ЗДО «Золота рибка» Бердичівської міської ради Житомирської області про те, що її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно відвідує заклад дошкільної освіти №22 «Золота рибка» з 03.09.2025 року по теперішній час. Вказано, що батько ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні свого сина, не приводить та не забирає дитину, не цікавиться перебуванням Марка у закладі освіти. (а.с.12).
Довідкою від 12.12.2025 р., виданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердичівської міської ради встановлено, що ОСОБА_5 задекларований у лікаря ОСОБА_8 з 01.10.2025 року .(а.с.13).
Згідно характеристики на вихованці ЗДО №22 «Золота рибка» ОСОБА_5 , з жовтня 2025 року у середній «Б» групі «Дзвіночок». Під час перебування в закладі освіти ОСОБА_9 проявив себе рухливим, жвавим хлопчиком. Охоче йде на контакт з дорослими та однолітками. Вихованням ОСОБА_6 займається мама, яка бере участь у організації життєдіяльності групи, вчасно приводить та забирає дитину, відвідує батьківські збори. (а.с.47).
У відповідності до рішення виконавчого комітету Борщівської міської ради від 15.08.2023року № 239 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .(а.с.48).
Згідно акту-обстеження умов проживання від 25.03.2026 року за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що в помешканні створені належні побутові умови для проживання дитини, дитина забезпечена усім необхідним.(а.с.122).
Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України від 10.03.2026 року у період з 01.01.2025р. по 28.02.2026 року громадянином України ОСОБА_10 здійснювався перетин державного кордону у супроводі матері. Відомостей щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 01.01.2025 по 28.02.2026 громадянином України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в базі даних не виявлено. (а.с. 100).
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснив суду, що є рідним братом позивачки, з якою проживав в одному помешканні як під час вагітності, так і після народження дитини. Пояснив, що відповідач жодного разу не цікавився своїм сином, хоча йому було відомо про народження дитини. Також повідомив, що був свідком телефонної розмови між позивачкою та відповідачем щодо малолітньої дитини, під час якої відбулася суперечка між батьками. 
Згідно довідки Хотинського відділу державної виконавчої служби від 16.02.2026 року №22.6.20/1563 на виконанні перебуває виконавчий лист Хотинського районного суду Чернівецької області №594/1113/23 виданий 28.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 . Відповідно до наявних платіжних документів заборгованість по сплаті аліментів відсутня.(а.с.67).
Згідно характеристики Путильської підстанції екстреної (швидкої) медичної допомоги ОСОБА_3 , успішно пройшов підготовку за програмою «парамедик», спеціаліст. За час роботи проявив себе як грамотний, досвідчений, уважний та кваліфікований працівник. Постійно працює над підвищенням своєї кваліфікації. (а.с.зворот 62).
Як вбачається з Висновку виконавчого комітету Рукшинської сільської ради від 18.02.2026р №18/02/2026 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , затвердженого рішенням №18/02/2026 від 18.02.2026р. є недоцільним позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 . (а.с.73).
Згідно довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Рукшинської сільської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що останній в період проживання на території села зарекомендував себе з хорошої сторони, в побуті та загальних місцях веде себе спокійно, перебуває в гарних відносинах з сусідами. В зловживанні спиртними напоями не спостерігається.(а.с74).

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Водночас, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення того, щоб діти, батьки яких працюють, мали право користуватися призначеними для них службами й установами по догляду за дітьми (стаття 18 Конвенції).
Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , посилалася на те, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, зокрема не бере участі у вихованні сина та не спілкується з ним, жодного разу від народження дитини не бачив його, що свідчить про відсутність у відповідача інтересу до дитини.
Отже, правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав позивач визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
У контексті даної справи, позивачка не обґрунтувала, в чому полягає захист інтересів дитини при позбавленні відповідача батьківських прав, і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів.
Отже, позбавлення батька батьківських прав може бути застосоване судом лише як крайній захід, за умови беззаперечного доведення його винної поведінки та неможливості змінити його ставлення до виховання дитини, оскільки пріоритетом держави є забезпечення найкращих інтересів дитини при максимальному збереженні її сімейних зв`язків.
Так, судом встановлено, що визнається відповідачем, що дитина народилася після розірвання шлюбу та окремого проживання позивачки з відповідачем, батько жодного разу не бачив свою дитину, хоча належним чином сплачує аліменти на її утримання.
Однак дані обставини виникли, зокрема через наявність неприязних відносин між батьками на фоні розпаду сім`ї, відповідач стверджує, що не спростовано позивачем, що йому не було відоме місце проживання позивачки, яка постійно змінювала своє місце проживання, а також періодично виїжджала за межі країни, будь-якого спілкування між ними не відбувалося.
При цьому, позивачем не надано суду доказів, які б об`єктивно доводили про свідоме ухилення відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини. Зокрема доказів того, що до відповідача вживались будь-які заходи впливу з боку органів опіки та піклування, адміністрації навчального закладу, громадського впливу, наявність фактів аморальної поведінки відповідача по відношенню до дитини.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися в даному випадку.
Суд відхиляє доводи представника позивача про визнання висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої сина недопустимим доказом з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Згідно з частиною шостою статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
З наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування вбачається, що він не суперечить інтересам дитини та містить відповідне обґрунтування щодо недоцільності позбавлення батька батьківських прав.
Натомість позивачкою не було надано суду відповідного висновку органу опіки та піклування за місцем проживання дитини, яким встановленні інші обставини, ніж у висновку, який наявний в матеріалах справи.
Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.
У контексті даної справи, позивачка не обґрунтувала, в чому полягає захист інтересів дитини при позбавленні відповідача батьківських прав, і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів.
Таким чином, суд приходить до висновку, що наданих суду доказів не достатньо для висновку про те, що має місце виключно винна поведінка відповідача, яка суттєво шкодить інтересам дитини і що існують дійсно виключні обставини, які дають підстави вважати, що виключно в інтересах дитини суд має право застосувати такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав.
На підставі наведеного, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю позовних вимог.
Разом з цим суд вважає за необхідне попередити  ОСОБА_3  про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків стосовно сина  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

V. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому вимоги про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13, 19, 76-89, 141, 259, 263, 264, 265, 354 Цивільно-процесуального кодексу України, суд –

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Рукшинської сільської ради Дністровського району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав — відмовити. 
Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Покласти на орган опіки та піклування Рукшинської сільської ради Дністровського району Чернівецької області контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 .
Третя особа: орган опіки та піклування Рукшинська сільська рада Дністровського району Чернівецької області, місцезнаходження: вул. Головна, 35 А, с. Рукшин Дністровського району Чернівецької області, ЄДРПОУ 04416938.
Повне рішення складено 05.06.2026року.

Суддя: 	Лілія ГУРАЛЬ