СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2026 року Справа № 480/8287/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Глазька С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Конотопагропостач" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з додатковою відповідальністю "Конотопагропостач" (вул. Генерала Тхора, 59, м. Конотоп, Сумська область, 41615, код ЄДРПОУ 21120582) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, Сумська область, 40009), у якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Сумській області:
№ 1070018280702 від 27 серпня 2024 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 205468,75 грн.
№ 1070218280702 від 27 серпня 2024 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (штрафні санкції) у розмірі 82187,50 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що товариством з додатковою відповідальністю «Конотопагропостач» 12 червня 2024 року отримано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області, прийняті на підставі акта документальної планової виїзної перевірки № 4865/18-28-07-02-07/21120582/24 від 22.04.2024.
Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скаргу до ДПС України. За результатами адміністративного оскарження частину податкових повідомлень-рішень було скасовано, а Головним управлінням ДПС у Сумській області прийнято нові податкові повідомлення-рішення № 1070018280702 від 27.08.2024 та № 1070218280702 від 27.08.2024.
Позивач зазначає, що висновок податкового органу про здійснення виплати орендної плати за земельні паї в натуральній формі шляхом передачі зерна є безпідставним. У подорожніх листах дійсно містяться записи про перевезення зерна «на паї», однак фактично таке зерно перевозилося між складами підприємства, тобто мало місце внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей.
Орендна плата за земельні паї виплачувалася виключно у грошовій формі, що підтверджується відповідними наказами підприємства.
Позивач наголошує, що під час перевірки контролюючим органом не встановлено факту передачі зерна пайовикам та не встановлено бездокументарного зменшення залишків зерна на складі. Висновки відповідача зроблено лише на підставі товарно-транспортних накладних без аналізу даних бухгалтерського та податкового обліку.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пунктів 185.1, 187.1, 188.1 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 164 375 грн.
За результатами перевірки встановлено, що товариство видавало водію-експедитору зерно пшениці, ячменю та кукурудзи для видачі населенню в рахунок орендної плати за земельні паї. У подорожніх листах зазначено, що здійснювався вивіз зерна «на паї», а до таких подорожніх листів додано товарно-транспортні накладні.
До перевірки не надано документів, які підтверджують передачу зерна орендодавцям земельних ділянок, а також не надано документів про повернення зерна на склад. За таких обставин контролюючий орган дійшов висновку, що відсутність зерна прирівнюється до його реалізації без оформлення первинних документів та без відображення податкових зобов`язань з ПДВ.
На вказаний відзив представник позивача надав відповідь, у якій зазначив, що доводи відповідача не спростовують обставин, викладених у позовній заяві.
Висновок про виплату орендної плати в натуральній формі відповідач зробив виключно на підставі товарно-транспортних накладних без перевірки інших документів.
Позивач зазначає, що податковий орган врахував лише факт видачі зерна водію-експедитору, проте не врахував його подальше повернення на склад. Крім того, перевіркою не встановлено фактів видачі зерна орендодавцям земельних ділянок та не встановлено бездокументарного зменшення обсягів зерна на складі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю «Конотопагропостач» (код ЄДРПОУ 21120582, місцезнаходження: вул. Генерала Тхора, 59, м. Конотоп, Сумська область) є юридичною особою приватного права та здійснює діяльність у сфері сільськогосподарського виробництва. Основними видами діяльності позивача є вирощування зернових та технічних культур, а також інша діяльність, пов`язана з виробництвом сільськогосподарської продукції. У перевіряємому періоді позивач перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Сумській області, був зареєстрований платником податку на додану вартість та застосовував спрощену систему оподаткування як платник єдиного податку четвертої групи.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Сумській області та відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю «Конотопагропостач» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства та законодавства щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2023.
За результатами перевірки складено акт від 22.04.2024 № 4865/18-28-07-02-07/21120582/24 (а.с.4-47).
В акті перевірки контролюючим органом викладено висновки про наявність низки порушень податкового законодавства. Серед іншого, щодо спірних правовідносин перевіркою встановлено, на думку податкового органу, порушення позивачем вимог пунктів 185.1, 187.1, 188.1 статті 185, статті 187 та статті 188 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 164 375,00 грн.
Як зазначено в акті перевірки, на порушення п.188.1 ст.188, п. 185.1 ст.185, п. п.187.1 ст.187 Податкового Кодексу України від 02.12.2011р. № 2755-VI із змінами та доповненнями встановлено заниження податкового зобов`язання в сумі 164375 грн. в т.ч. серпень 2018 року на суму 53656 грн., серпень 2019 року на суму 24387 грн., листопад 2019 року на суму 23609 грн., серпень 2020 року на суму 24343 грн., жовтень 2020 року на суму 14937 грн., серпень 2021 року на суму 13796 грн., жовтень 2021 року на суму 9647 грн. за рахунок не визначення податкових зобов`язань при реалізації пшениці, ячменю, кукурудзи без оформлення первинних документів передбачених законодавством.
В ході перевірки було встановлено, що ТДВ «Конотопагропостач» видає водію експедитору зерно пшениці, ячменю, кукурудзи для видачі на пай населенню.
В наданих до перевірки дорожніх листах автомобіля зазначено, що проведено вивіз зерна на паї, пункт навантаження с. Вязове пункт розвантаження м.Конотоп, с.Калинівка, с. Лобківка, с.Сахни. До дорожніх листів надано товарно-транспортні накладні в яких зазначена інформація про перевезення зерна. В товарно - транспортних накладних зазначено, що товар відпущено завідуючим складом, присутня підпис, та печатка ТДВ «Конотопагропостач», також присутня підпис водія експедитора щодо отримання товару. (Перелік дорожніх листів та перелік товарно-транспортних накладних наведено в додатку № 18 до акту перевірки).
До перевірки не надано документів які свідчать про передачу зерна особам, які надавали в оренду земельні паї підприємству. Документ який свідчить про повернення еспедитором зерна на склад до перевірки не надано.
В зв`язку з цим відповідач зазначив, що відсутність зерна пшениці, ячменю, кукурудзи прирівнюється до її реалізації на території України без оформлення первинних документів та не відображення сум реалізації в поданих деклараціях з податку на додану вартість на суму 872110,3 грн, сума ПДВ 164374,90 грн. в т.ч. серпень 2018 року на суму 268278,7 сума ПДВ 53655,73 грн., серпень 2019 року на суму 121935,3 сума ПДВ 24387,07 грн., листопад 2019 року на суму 118046,3 грн. сума ПДВ 23609,25 грн., серпень 2020 року на суму 121716,3 грн сума ПДВ 24343,27 грн., жовтень 2020 року на суму 74681,2 грн. сума ПДВ 14936,23 грн., серпень 2021 року на суму 98546,48 грн. сума ПДВ 13796,5 грн., жовтень 2021 року на суму 68906 грн., сума ПДВ 9646,84 грн.
На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Сумській області 31.05.2024 прийнято податкові повідомлення-рішення, які були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.
За результатами розгляду скарги Державна податкова служба України прийняла рішення про часткове задоволення скарги, яким окремі висновки акта перевірки та прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення були скасовані в певній частині (не є предметом розгляду даної справи), а в іншій частині висновки контролюючого органу щодо нереалізованого відображення операцій з передачі зерна в рахунок орендної плати за земельні паї залишено без змін.
На виконання рішення Державної податкової служби України Головним управлінням ДПС у Сумській області 27.08.2024 прийнято:
податкове повідомлення-рішення № 1070018280702, яким Товариству з додатковою відповідальністю «Конотопагропостач» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 205 468,75 грн, з яких 164 375,00 грн - за основним податковим зобов`язанням та 41 093,75 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;
податкове повідомлення-рішення № 1070218280702, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 82 187,50 грн за відсутність реєстрації податкових накладних.
Як убачається зі змісту зазначених податкових повідомлень-рішень, вони ґрунтуються на висновку контролюючого органу про те, що позивач здійснив операції з постачання зерна, але не відобразив відповідні податкові зобов`язання з податку на додану вартість та не зареєстрував податкові накладні.
Матеріали справи також містять накази директора Товариства з додатковою відповідальністю «Конотопагропостач», якими визначено, що виплата орендної плати за користування земельними ділянками (паями) здійснюється у грошовій формі шляхом перерахування коштів на банківські рахунки орендодавців, через відділення поштового зв`язку або шляхом видачі готівкових коштів.
Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у Сумській області № 1070018280702 та № 1070218280702 від 27.08.2024, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також чи є вони обґрунтованими.
Згідно з підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів є дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбулася перша з подій: дата зарахування коштів або дата відвантаження товарів.
Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів визначається виходячи з їх договірної вартості.
Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платника податку на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік на підставі первинних документів.
За змістом ч.1 ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст.1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Згідно ст.1 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства..
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Судом установлено, що в ході перевірки контролюючим органом досліджено подорожні листи вантажних автомобілів та товарно-транспортні накладні, оформлені Товариством з додатковою відповідальністю «Конотопагропостач».
У зазначених документах зафіксовано відвантаження зі складу підприємства, розташованого у с. В`язове Конотопського району Сумської області, зерна пшениці, ячменю та кукурудзи. У подорожніх листах прямо зазначено призначення перевезення «на паї», а як пункти розвантаження вказані м. Конотоп, с. Калинівка, с. Лобківка та с. Сахни.
Товарно-транспортні накладні містять підпис завідувача складом, відбиток печатки підприємства та підпис водія-експедитора про прийняття відповідного зерна до перевезення.
Таким чином, наявними у справі документами належним чином підтверджується факт відпуску зерна зі складу позивача та передання його водію-експедитору.
В акті перевірки зазначено, що загальна вартість зерна, яке вибуло зі складу підприємства за зазначеними документами, становить 872110,30 грн, у тому числі податок на додану вартість - 164374,90 грн.
Саме виходячи з цих показників контролюючим органом зроблено висновок про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 164375,00 грн.
Позивач не заперечує факту оформлення зазначених подорожніх листів та товарно-транспортних накладних, а також факту видачі зерна водію-експедитору. Основний довід позивача зводиться до того, що зерно не передавалося третім особам, а лише переміщувалося між складами підприємства.
Оцінюючи зазначені доводи, суд виходить з того, що відповідно до статті 44 Податкового кодексу України та статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» будь-яка господарська операція має підтверджуватися належними первинними документами.
Отже, у разі якщо позивач стверджує, що відпущене зі складу зерно не вибуло з його володіння, а було доставлене на інший склад підприємства або повернуте назад, такі обставини повинні підтверджуватися належними первинними документами.
Проте матеріали справи не містять жодного документа, який би підтверджував повернення водієм-експедитором зерна на склад позивача.
Зокрема, відсутні прибуткові накладні, прибуткові ордери, акти приймання-передачі, накладні на внутрішнє переміщення, складські квитанції, картки складського обліку або інші документи, які б свідчили про повторне оприбуткування відповідних обсягів зерна.
Також позивачем не надано жодного доказу існування у спірні періоди складів за адресами, зазначеними у подорожніх листах як пункти розвантаження.
Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували право власності, користування чи оренди складських приміщень у м. Конотопі, с. Калинівка, с. Лобківка та с. Сахни, а також документів, які б підтверджували фактичне надходження відповідного зерна до таких місць зберігання.
Отже, твердження позивача про внутрішнє переміщення зерна не підтверджене жодними належними та допустимими доказами.
Суд бере до уваги, що у подорожніх листах безпосередньо зазначено мету перевезення - «на паї».
Зазначене формулювання за своїм звичайним змістом вказує на транспортування зерна для проведення розрахунків з власниками земельних часток (паїв), а не на внутрішньогосподарське переміщення товару між складами одного підприємства.
Якби перевезення здійснювалося виключно між складами позивача, логічним та звичайним було б зазначення відповідної інформації у первинних документах та оформлення документів щодо оприбуткування зерна в пункті призначення. Однак таких документів не складено та суду не подано.
Вказані документи також не надавались позивачем до скарги на податкові-повідомлення рішення.
Доводи позивача про те, що орендна плата виплачувалася виключно у грошовій формі, не спростовують висновків контролюючого органу.
Надані накази директора підприємства лише встановлюють внутрішній порядок проведення розрахунків, однак не є безумовним доказом того, що фактично всі розрахунки з орендодавцями здійснювалися виключно у грошовій формі.
Сам по собі факт існування такого наказу не виключає можливості здійснення окремих операцій з передачею продукції в натуральній формі.
Посилання позивача на те, що відповідач не встановив конкретних фізичних осіб, яким передавалося зерно, суд оцінює критично.
У даному випадку контролюючим органом доведено факт вибуття зерна зі складу підприємства та відсутність документального підтвердження його повернення або повторного оприбуткування.
За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок надати докази того, що зерно не вибуло з його активів остаточно та залишалося у його володінні.
Однак жодних таких доказів позивач не надав.
Доводи позивача про те, що за результатами інвентаризацій не встановлено розбіжностей між фактичною наявністю зерна та даними бухгалтерського обліку, не спростовують висновків відповідача.
Інвентаризація лише підтверджує відповідність фактичних залишків даним бухгалтерського обліку, який ведеться самим платником податків. Якщо певні операції не були належним чином відображені у первинних документах, відсутність розбіжностей за результатами інвентаризації не може сама по собі свідчити про відсутність порушення.
Посилання позивача на те, що під час перевірки контролюючим органом не надсилалися додаткові запити щодо надання документів, суд відхиляє.
Обов`язок зберігати первинні документи та підтверджувати показники податкового обліку покладається на платника податків. Відсутність запитів з боку контролюючого органу не звільняє позивача від обов`язку надати документи, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Суд критично оцінює надані позивачем разом із позовною заявою копії товарно-транспортних накладних № 144 від 18.08.2018 та № 282 від 17.08.2019. У зазначених документах у графі «Пункт розвантаження» після первинного заповнення іншою ручкою та іншим почерком внесено додаткові записи «(склад повер.)» поруч із зазначенням населених пунктів «Калинівка» та «Лобківка». Аналогічні дописки «(склад поверн.)» містяться також у розділі «Відомості про вантаж», де додатково зазначено залишковий обсяг зерна. Такі записи засвідчені підписом без зазначення прізвища, ініціалів, посади особи, яка внесла відповідні виправлення, що унеможливлює встановлення особи підписанта та його повноважень на внесення змін до первинних документів. Наявність відбитка печатки Товариства з додатковою відповідальністю «Конотопагропостач» сама по собі не підтверджує достовірності та часу внесення таких дописів. З огляду на те, що зазначені доповнення внесені іншим почерком та іншим письмовим приладдям, не містять належного засвідчення та не супроводжуються жодними іншими первинними документами, які б підтверджували фактичне повернення зерна на склад позивача, суд доходить висновку, що такі копії товарно-транспортних накладних не є належними та достатніми доказами на підтвердження обставин, на які посилається позивач.
Суд також враховує, що рішення ДПС України за результатами адміністративного оскарження не скасувало висновки перевірки саме щодо спірних операцій з передачі зерна в рахунок орендної плати за земельні паї, а тому ці висновки були визнані обґрунтованими і залишені в силі.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідач довів:
факт відпуску зерна зі складу позивача;
документальне оформлення перевезення зерна з призначенням «на паї»;
відсутність документів про повернення зерна на склад;
відсутність документів про оприбуткування зерна на інших складах позивача;
відсутність документального підтвердження подальшого перебування цього зерна у володінні позивача.
У свою чергу позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що відповідне зерно після його відвантаження залишилося у власності товариства.
За таких обставин суд вважає обґрунтованим висновок контролюючого органу про те, що зазначене зерно фактично вибуло з володіння позивача без нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість та без реєстрації податкових накладних.
Отже, податкові повідомлення-рішення № 1070018280702 та № 1070218280702 від 27.08.2024 є правомірними та підстави для їх скасування відсутні.
З огляду на викладене, адміністративний позов задоволенню не підлягає.
З огляду на ухвалення рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, відповідно до ст.139 КАС України підстав для їх розподілу немає. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з додатковою відповідальністю «Конотопагропостач» до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.
Судові витрати не розподіляються.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   С.М. Глазько