ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4081/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.2026 №134550036902 про відмову у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 06.12.1978 НОМЕР_1 та період навчання в Університеті менеджменту Махаріші;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком з дати первинного звернення.
Посилається на те, що 19.02.2026 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV). За принципом екстериторіальності її заява була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке рішенням від 27.02.2026 №134550036902 відмовило у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою для відмови стало незарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.04.1992 по 06.09.1994 та з 07.09.1994 по 15.09.1994 у Кооперативному об`єднанні «Інтер», а також періоду навчання з 30.09.1994 по 12.05.1997 в Університеті менеджменту Махаріші. Вважає, що відмова є протиправною, оскільки наявність технічного виправлення дати наказу про прийняття на роботу, нечіткий відтиск печатки при звільненні та формальні розбіжності у документах про навчання не спростовують факту її роботи та навчання, який підтверджується трудовою книжкою, наказами підприємства, дипломом, посвідченнями та сертифікатом про навчання. Зазначає, що працівник не може нести негативні наслідки за порушення роботодавцем порядку ведення трудових книжок та за дефекти оформлення документів навчальним закладом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що 19.02.2026 ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.26 Закону №1058-IV. За результатами розгляду заяви та доданих документів встановлено, що страховий стаж позивача становить 09 років 10 місяців 18 днів, що менше за необхідний страховий стаж 15 років. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.04.1992 по 06.09.1994 згідно з трудовою книжкою у зв`язку з виправленням дати наказу про прийняття на роботу, що є порушенням п.2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, та п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58); період роботи з 07.09.1994 по 15.09.1994, оскільки печатка на запису при звільненні не придатна до сприйняття змісту в повному обсязі; період навчання з 30.09.1994 по 12.05.1997 у зв`язку з тим, що назва установи при зарахуванні не відповідає печатці, відсутні дата видачі та номер реєстрації посвідчення, а також у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують віднесення спільного українсько-голландсько-американського підприємства Львівська філія «Університет менеджменту Махаріші, Лтд» до навчальних закладів згідно Закону України «Про освіту». Вважає, що діяв відповідно до норм чинного законодавства в межах своїх повноважень, а позовні вимоги є необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від третьої особи, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, надійшли письмові пояснення по справі, в яких підтримує позицію відповідача та зазначає, що порядок призначення пенсії за віком регулюється Законом №1058-IV і пов`язаний з наявністю необхідного страхового стажу. Зазначає, що згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Звертає увагу, що в силу п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1), за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача про призначення пенсії здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Позивачем подано додаткові письмові пояснення, в яких вказала, що технічне виправлення дати наказу про прийняття на роботу у трудовій книжці зроблене кадровим працівником без її участі та не може покладати негативні наслідки на працівника. Факт роботи у Кооперативному об`єднанні «Інтер» підтверджується записами трудової книжки та наказами підприємства (наказ №4 від 31.03.1992 про прийняття на роботу, наказ №9 від 05.09.1994 про звільнення). Архівні установи – Державний архів Львівської області, Міський архів Львівської міської ради, Комунальна установа «Трудовий архів» та Приватна архівна установа «Трудовий архів» – повідомили про те, що документи Кооперативного об`єднання «Інтер» та Львівської філії СП ТОВ «Університет менеджменту Махаріші, Лтд» на зберігання не надходили та відсутні. Щодо періоду навчання зазначила, що різні назви закладу у документах пов`язані виключно з адміністративним переходом університету (зарахування до Ведичного Університету Махаріші, переведення до Львівської філії СП ТОВ «Університет Менеджменту Махаріші, ЛТД»), при цьому сам навчальний заклад та факультет залишалися незмінними. Факт навчання підтверджується дипломом міжнародного зразка №2567 від 11.11.1997, посвідченнями про навчання, сертифікатом №1206 від 07.09.1995, печатками університету, його української філії та міжнародної організації університету. Згідно з довідками Головного управління статистики у Львівській області станом на 12.02.2026 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значаться: Громадська організація Університет Ведичний Махаріші Львівської області (код ЄДРПОУ 20813455, дата створення 21.04.1994) та Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-голландсько-американське підприємство з іноземними інвестиціями «Університет менеджменту Махаріши, ЛТД» (код ЄДРПОУ 36757887, дата створення 20.09.1995).
Ухвалою судді від 16.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
19.02.2026 позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.26 Закону №1058-IV.
За принципом екстериторіальності її заява та додані документи розглядались, а рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
За результатами розгляду заяви та поданих документів відповідач прийняв рішення від 27.02.2026 №134550036902 про відмову у призначенні пенсії за віком. В оскаржуваному рішенні зазначено, що:
«…Дата звернення особисто до територіальних органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком відповідно до частини 3 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) - 19.02.2026.
Пенсійний вік становить 65 років.
Необхідний страховий стаж становить 15 років.
Вік заявниці - 65 років.
Страховий стаж особи складає 12 років 8 місяців 16 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 01.04.1992 по 06.09.1994 згідно трудової книжки від 06.12.1978 НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення дати наказу про прийняття, що є порушенням пункту 2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 та пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58;
- період роботи з 07.09.1994 по 15.09.1994 згідно трудової книжки від 06.12.1978 НОМЕР_1 , оскільки печатка на запису при звільненні не придатна до сприйняття змісту в повному обсязі;
- період навчання з 30.09.1994 по 12.05.1997 згідно трудової книжки від 06.12.1978 НОМЕР_1 , з 01.09.1995 по 30.06.1995 згідно посвідчення, оскільки назва установи при зарахуванні не відповідає печатці. Крім того відсутні дата видачі та номер реєстрації посвідчення. Документи, що підтверджує відношення спільного українсько-голадсько-американського підприємства Львівська філія «Університет менеджменту Махаріші, Лтд» до навчальних закладів згідно Закону України «Про освіту» не надано.
Вирішено: відмовити заявниці в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.».
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.2026 №134550036902 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.3 ст.26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.
Згідно з положеннями ст.1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХII) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з пунктом «д» ч.1 ст.56 Закону №1788-ХII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Нормами ст.62 Закону №1788-ХII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п.1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За змістом п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.8 Порядку №637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка. При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючих довідок, наказів, відомостей тощо підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Як видно з матеріалів справи, у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , заведеній 06.12.1978, містяться записи №16 від 01.04.1992 про прийняття на роботу до Кооперативного об`єднання «Інтер» брокером на підставі наказу №4 від 31.03.1992 та №17 від 06.09.1994 про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі наказу №9 від 05.09.1994. Запис №18 від 07.09.1994 про прийняття на роботу касиром на Львівське державно-комунальне підприємство побутового обслуговування «Утра» виконано на підставі наказу №30 від 07.09.1994. Запис №19 від 15.09.1994 про звільнення за власним бажанням виконано на підставі наказу №31 від 14.09.1994.
За змістом оскаржуваного рішення, відповідач відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу, зокрема: періоду роботи з 01.04.1992 по 06.09.1994 у зв`язку з виправленням дати наказу про прийняття на роботу, що, на думку відповідача, є порушенням п.2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, та п.2.10 Інструкції №58; періоду роботи з 07.09.1994 по 15.09.1994 – у зв`язку з нечітким відтиском печатки на запису про звільнення.
Однак суд не враховує вказані доводи відповідача, оскільки такі не можуть свідчити про відсутність трудового стажу в контексті вимог законодавства, яке регламентує його підтвердження. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За загальним правилом, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення кадрових і бухгалтерських документів на підприємстві. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Крім того, згідно з ч.3 ст.44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Натомість відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації, зазначеної у трудовій книжці позивача, як і не доведено правомірність дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи, а також того, що позивач у спірні періоди не працювала, такі періоди не накладаються тощо.
Як видно з матеріалів справи, позивач самостійно зверталася до архівних установ із запитами щодо документів про роботу. Згідно з листом Державного архіву Львівської області, відповідями Міського архіву Львівської міської ради від 02.03.2026 №110003-вих-28116 та від 03.03.2026 №110003-вих-28651, листом Комунальної установи Львівської міської ради «Трудовий архів» від 25.02.2026 №06-вих-25411-1 та архівною довідкою Приватної архівної установи «Трудовий архів» від 24.02.2026 №3-п – документи Кооперативного об`єднання «Інтер» та Львівської філії СП ТОВ «Університет менеджменту Махаріші, Лтд» до зазначених архівних установ не надходили та на зберіганні відсутні.
Відсутність архівних документів через нездачу їх роботодавцем або навчальним закладом до архівних установ не може бути підставою для незарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи та навчання, оскільки відповідальність за передачу документів до архіву покладається на власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації, а не на працівника або студента.
Крім того, як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 30.09.1994 по 12.05.1997 у зв`язку з тим, що: назва установи при зарахуванні не відповідає печатці; відсутні дата видачі та номер реєстрації посвідчення; не надано документів, які підтверджують віднесення спільного українсько-голландсько-американського підприємства Львівська філія «Університет менеджменту Махаріші, Лтд» до навчальних закладів згідно Закону України «Про освіту».
Згідно з трудовою книжкою позивача, запис №20 від 30.09.1994 містить відомості про зарахування до Ведичного Університету Махаріші на навчання на факультеті комп`ютерних наук з наступним переведенням до Львівської філії СП ТОВ «Університет Менеджменту Махаріші, Лтд» на підставі наказу №2 від 30.09.1994. Запис №21 від 29.12.1994 містить відомості про переведення на навчання на факультет комп`ютерних технологій на підставі наказу №24 від 29.12.1994. Запис №22 від 12.05.1997 містить відомості про відрахування зі складу студентів у зв`язку з закінченням повного курсу навчання на підставі наказу №15 від 12.05.1997.
Факт навчання позивача підтверджується дипломом міжнародного зразка №2567, виданим 11.11.1997 від імені Maharishi University of Management у м.Львові, в якому засвідчено, що позивач закінчила повний курс програми Університету Менеджменту Махаріші в Україні за спеціальністю «програміст для потреб бізнесу та промисловості». Зазначене також підтверджується посвідченням Університету Менеджменту Махаріші м.Львів про навчання позивача на факультеті комп`ютерних наук з 01.09.1995 по 30.03.1997 з присвоєнням кваліфікації «програміст комп`ютерної техніки для потреб бізнесу та промисловості»; посвідченням про навчання на факультеті комп`ютерних наук з 01.03.1995 по 30.06.1995 з присвоєнням кваліфікації «кваліфікований користувач комп`ютерної техніки»; сертифікатом №1206 кваліфікованого користувача комп`ютерної техніки, виданим 07.09.1995 у м.Львові.
Відповідно до довідки Головного управління статистики у Львівській області від 12.02.2026 №03-04/58/11-26, станом на 12.02.2026 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться Громадська організація Університет Ведичний Махаріші Львівської області (ідентифікаційний код 20813455, дата створення 21.04.1994).
Згідно з довідкою Головного управління статистики у Львівській області від 12.02.2026 №03-04/59/11-26, станом на 12.02.2026 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-голландсько-американське підприємство з іноземними інвестиціями «Університет менеджменту Махаріши, ЛТД» (ідентифікаційний код 36757887, дата створення 20.09.1995).
Аналіз поданих позивачем документів дає підстави для висновку, що різні назви закладу освіти у документах позивача за період навчання з 30.09.1994 по 12.05.1997 не свідчать про навчання у різних навчальних закладах, а є наслідком адміністративного переходу університету, що підтверджується як записами трудової книжки, так і відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про дати створення відповідних суб`єктів.
Розбіжності між назвою установи при зарахуванні (Ведичний Університет Махаріші) та назвою на печатках (Львівська філія СП ТОВ «Університет Менеджменту Махаріші, Лтд» та Maharishi University of Management) є технічними обставинами, які залежать від навчального закладу, а не від студента. Відсутність дати видачі та номера реєстрації посвідчення також є обставинами, що знаходяться поза межами контролю студента та залежать виключно від внутрішнього діловодства навчального закладу.
За правилами п.8 Порядку №637, час навчання у вищих навчальних закладах підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Підтвердження факту навчання позивача наявними документами – дипломом міжнародного зразка, посвідченнями та сертифікатом, що видані навчальним закладом, є достатнім для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу.
Суд відхиляє аргументи відповідача про ненадання документів, які підтверджують віднесення Львівської філії СП ТОВ «Університет менеджменту Махаріші, Лтд» до навчальних закладів згідно Закону України «Про освіту», адже факт здійснення навчальним закладом освітньої діяльності підтверджується вже згаданими документами – дипломом, посвідченнями та сертифікатом про здобуту кваліфікацію за конкретною спеціальністю. Крім того, обов`язок щодо отримання та зберігання документів про статус навчального закладу не може покладатися на студента (випускника), оскільки такий обов`язок законодавчо не передбачений. А у разі виникнення сумнівів пенсійний орган у силу ч.3 ст.44 Закону №1058-IV наділений правом вимагати відповідні документи від навчальних закладів та їх правонаступників і перевіряти достовірність поданих відомостей, однак такі дії відповідачем не вчинялися.
Таким чином, за наявності трудової книжки позивача та відповідних записів у ній, диплома, посвідчень, сертифіката та інших документів пенсійний орган безпідставно відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів роботи з 01.04.1992 по 06.09.1994, з 07.09.1994 по 15.09.1994 та навчання з 30.09.1994 по 12.05.1997.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.09.2022 у справі №580/4885/20, відповідно до якої «основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами»; «позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладено висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці; в свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист.
У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №588/647/17 викладено висновок про те, що формальні неточності у документах за загальним правилом не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України обмежувати особу у реалізації її конституційного права на соціальний захист.
Зазначені правові позиції Верховного Суду, в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються судом під час вирішення цього спору.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд приходить висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, діяв не на підставі та не у спосіб, визначені законодавством, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.2026 №134550036902 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо вимог зобов`язального характеру, суд зазначає, що обчислення страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених законодавцем повноважень.
Відповідно до ч.ч.1, п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку, визначеному п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.02.2026 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV та зарахувати спірні періоди роботи та навчання до страхового стажу.
При цьому, при повторному розгляді заяви відповідачем в обов`язковому порядку повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема щодо підстав визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.2026 №134550036902.
Суд враховує, що згідно з п.4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У цій справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішенням якого відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи та навчання, а також повторного розгляду її заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за її заявою від 19.02.2026, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом під час вирішення цього спору.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.
Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.2026 №134550036902.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: площа Соборна, 3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122; код ЄДРПОУ: 13486010) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 19.02.2026 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо підстав визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.2026 №134550036902, та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.04.1992 по 06.09.1994 в Кооперативному об`єднанні «Інтер», з 07.09.1994 по 15.09.1994 на Львівському державно-комунальному підприємстві побутового обслуговування «Утра» згідно записів трудової книжки від 06.12.1978 НОМЕР_1 , а також період навчання з 30.09.1994 по 12.05.1997 у Львівській філії СП ТОВ «Університет менеджменту Махаріші, Лтд».
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: площа Соборна, 3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122; код ЄДРПОУ: 13486010) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.