Справа № 278/254/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року     м. Житомир
Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, -
ВСТАНОВИВ:
Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду із позовом вказуючи, що 19.09.2023 року Житомирським районним судом Житомирської області було задоволено позов Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у сумі 48786 грн 24 коп та судовий збір у розмірі 2684 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.04.2021 року о 18 год 00 хв у м. Житомирі на перехресті вул. С. Параджанова – вул. Корольова, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «ВАЗ» державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілю «ВАЗ» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова від 23.10.2018 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача.
На підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19.09.2023 року по справі № 278/1922/23, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. Приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №73561741. 26.12.2025 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №73561741 у зв`язку із фактичним виконанням боржником рішення суду. 
З урахуванням вищезазначеного, позивач звертається до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат – 11380,35 грн та трьох процентів річних – 3316,00 грн від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня постановлення рішення суду по справі № 278/1922/23 – 20.09.2023 року та до дня фактичного виконання рішення суду року – 25.12.2025.
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 23).
Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання копії ухвали за його зареєстрованим місцем проживання (а.с. 14). Однак поштове відправлення повернулось на адресу суду із відміткою про неотримання (а.с. 27); згідно трекінгу поштового відділення зв`язку причина невручення - закінчення встановленого терміну зберігання (а.с. 28). 
Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
20.04.2021 року о 18 год 00 хв у м. Житомирі на перехресті вул. С. Параджанова – вул. Корольова мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілю «ВАЗ» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова від 23.10.2018 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача.
19.09.2023 року Житомирським районним судом Житомирської області було задоволено позов Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу з відповідача на користь позивача стягнуть завданих збитків у порядку регресу у сумі 48786 грн 24 коп та судовий збір 2684 грн (а.с. 8-9). 
Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, дані процесуальні рішення судів є преюдиційними при розгляді даної позовної заяви.
Приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №73561741 від 11.12.2023 (а.с. 6). 
26.12.2025 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №73561741 у зв`язку із фактичним виконанням боржником рішення суду (а.с. 7).
Позивачем було здійснено розрахунок суми інфляційних втрат, що становить 11380,35 грн та трьох процентів річних – 3316,00 грн, від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня ухвалення рішення суду по справі № 278/1922/23 – 20.09.2023 року та до дня фактичного виконання рішення суду року – 25.12.2025 (а.с. 10-11).
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
За змістом ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Тому, приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.
У постанові від 16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/21962/15-ц відступила від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/16692/16-ц зазначено, що: «відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Аналізуючи наведені норми матеріального права, правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, необхідно дійти висновку про те, що грошове зобов`язання це цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей.
Таким чином, наявність судового рішення про стягнення суми, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбачено статтею 625 цього Кодексу.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 та Верховним Судом не встановлено підстав для відступлення від неї.
Згідно із положеннями статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У даному випадку, у відповідача виник юридичний обов`язок здійснити відповідний платіж на виконання рішення суду, яким з нього стягнуто заборгованість на користь МТСБУ, а тому позивач має право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат у повному обсязі у межах заявлених позовних вимог, за визначений період, а саме: з 09.08.2022 року по 11.11.2025 року.
Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).
Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.
З огляду на те, що відповідачем не надано до суду свого власного альтернативного розрахунку, тому суд погоджується з розрахунком позивача.
У даному випадку суд не посилається на пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, оскільки дана норма поширюється виключно на кредитні правовідносини (договірні зобов`язання). Водночас, між сторонами не було укладено жодних кредитних чи інших договорів, виплати проводились за пошкоджений транспортний засіб, що в результаті були стягнуті на користь МТСБУ в порядку регресу за рішенням суду.
За наведених обставин, вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі у межах заявлених вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028 гривень судового збору, який був сплачений при зверненні до суду з позовом.
На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 3% річних у сумі 3316,00 грн та інфляційні втрати у сумі 11380,35 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у сумі 3028 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників: 
Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, код ЄДРПОУ: 21647131, місцезнаходження: 02653, м. Київ, Русанівський бульвар, 8;
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя   О. М. Дубовік