Справа № 161/22209/25 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/710/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Киці С.І.,
з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_2 та представника Солтисюка Андрія Петровича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2026 року, 

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0506619116.
Відповідно до умов договору товариство надало позичальнику кредит в розмірі 8000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Вказує, що ТзОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кошти, в порядку передбаченому умовами договору позики.
14.07.2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором позики №0506619116 від 02.06.2019 року, який укладений з ОСОБА_2 .
В подальшому, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 р., в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №0506619116 від 02.06.2019 року, який укладений з ОСОБА_2 .
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.
Зазначає, що ОСОБА_2 не виконала зобов`язань за вказаним договором, в зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в розмірі 120279,86 грн, з яких: 7999,98 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 112279,88 грн. – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.
Разом з тим, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності товариство просить стягнути заборгованість в розмірі 107259,84 грн., з яких: 7999,98 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 99259,86 грн. – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимог, а також судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2026 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики №0506619116 від 02.06.2019 року в розмірі 57629 грн. 84 коп., 3000 грн. витрат на правничу допомогу та 1406 грн. 44 коп. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
В апеляційних скаргах представник відповідача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими і невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач просить скасувати це рішення та ухвалити нове поро стягнення 7999,98 грн тіла кредиту та 2100 гривень відсотків, представник відповідача просить змінити рішення суду та стягнути заборгованість у розмірі 12199, 98 гривень з яких 7999,98 грн – заборгованість по тілу кредиту, 4200 гривень – заборгованість по процентах за 30 днів користування кредитом. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Коллект Центр», посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга відповідача до задоволення. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
Судом встановлено, що 02.06.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0506619116.
Крім того, 22.01.2020 року ОСОБА_2 підписала заявку-анкету №2628517452 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача.
Вказана Заявка-анкета №2628517452 підписана ОСОБА_2 електронним підписом 9w2g8n.
Також, 22.01.2020 року ОСОБА_2 підписала електронним підписом 9w2g8n, акцепт оферти від 22 січня 2020 р. на отримання 4 траншу кредиту згідно заявки – анкети №2628517452 від 22 січня 2020 р. в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0506619116 від 02 червня 2019 р.
Відповідно до акцепт оферти від 22 січня 2020 р. на отримання 4 траншу кредиту згідно Заявки – анкети №2628517452 від 22 січня 2020 р. в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0506619116 від 02 червня 2019 р., визначено основні умови кредиту: розмір кредиту 8 000 грн.; строк користування кредитом 30 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 0,875% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 319,375%.
Судом з`ясовано, що первісний кредитор виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі та перерахував ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 8000 грн, що підтверджується відповідним повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та не заперечується відповідачем.
Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який було надіслано на мобільний номер телефону ОСОБА_2 , що і є його безпосереднім електронним підписом.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених у письмовій формі.
При цьому, ОСОБА_2 не заперечувала факту підписання зазначеного кредитного договору.
Підписанням акцепт оферти ОСОБА_2 також підтвердила про ознайомлення з усіма умовами договору, у тому числі з Правилами надання грошових коштів у позику, а також їй було надано всю інформацію, передбачену вимогами чинного законодавства.
В апеляційній скарзі відповідач та представник відповідача не погоджуються з розміром заборгованості, визначеним та стягнутим судом на користь ТОВ «Коллект Центр», оскільки, враховуючи, що строк користування кредитом у розмірі 8000, 00 грн становив 30 днів, проценти товариство мало право нараховувати в межах строку кредитування – 30 днів. За визначеними умовами договору пролонгації кредиту не відбулося.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Згідно з умовами укладеного кредитного договору сторонами узгоджено строк користування траншем у розмірі 8000 грн – 30 днів, з відсотковою ставкою 1,75 % за один день користування кредитом. Загальний розмір процентів у грошовому вираженні становить 4200 грн.
У розділі 7 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal», затверджених наказом № 14/1 від 18.08.2020 директора ТОВ «Інфінанс», визначено умови пролонгації кредиту.
Станом на дату закінчення узгодженого сторонами строку користування кредитом (траншем у 8000 гривень), відповідачем не повернуто жодних коштів за цим договором, ні процентів за всі 30 днів користування, ні тіла кредиту. 
Автоматичної пролонгації кредиту умовами договору і Правилами не передбачено.
14.07.2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором позики №0506619116 від 02.06.2019 року, який укладений з ОСОБА_2 .
В подальшому, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 р., в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №0506619116 від 02.06.2019 року, який укладений з ОСОБА_2 .
Аналізуючи наведені договори, колегія суддів доходить висновку, що надані позивачем копії договорів та реєстрів права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Ураховуючи наведене та умови укладеного сторонами кредитного договору, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 7999, 98 тіла кредиту та 4200 гривень відсотки за користування кредитом, загалом 12199, 98 гривень заборгованості. 
Нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. 
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Kоллекс Центр» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Посилання у відзиві на апеляційну скаргу, що умовами договору передбачено, що право користування кредитом становить 36 місяців та передбачено сплату відсотків протягом всього строку користування кредитними коштами – відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються наведеними обґрунтуваннями.
Узгоджений умовами договору 30-денний строк користування кредитом ( траншем) сторони не змінювали.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову у заявленому розмірі зроблені з неповним з`ясуванням обставин справи, дослідженням та оцінкою наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.
Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК).
Згідно вимог позову ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідача кошти на загальну суму 107259,84 грн.
Апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 12199,98 грн, що становить 11,37 % від заявлених вимог.
З урахуванням застосування принципу пропорційності, позивачу за подання позовної заяви необхідно відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 275,42 грн (11,37 % від сплачених 2422,20 грн), за рахунок держави, оскільки відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі.9 ч.1 ст. 5 ЗУ « Про судовий збір».
Позивач у позовній заяві заявив до стягнення з відповідача 25 000 грн за надання професійної правничої допомоги, але суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, визначив розумним у цій справі розмір 3 000 грн і позивач рішення суду у цій частині не оскаржував, фактично погодившись саме із таким розміром витрат.
А тому судом апеляційної інстанції пропорційність для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу розраховується саме із розміру 3 000 грн.
Ураховуючи наведене, на користь позивача необхідно стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 341,1 грн (11,37% від 3 000 грн).
Керуючись ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ЄДРПОУ – 44276926) заборгованість за договором позики №0506619116 від 02.06.2019 року в розмірі 12199, 98 гривень, з яких 7999, 98 гривень тіло кредиту, та 4200 гривень відсотки за користуванням кредитом. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ЄДРПОУ – 44276926) 341,1 гривень витрат на правничу допомогу.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ЄДРПОУ – 44276926) 275,42 гривень судового збору за подання позовної заяви за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий – суддя 

Судді