Справа № 307/528/25 
Провадження № 1-кп/307/32/25 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2026 року        м. Тячів 

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря с/з ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника – адвоката ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника – адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів Закарпатської області Україна кримінальне провадження № 12025078160000017, відомості про яке 21 січня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , українця, громадянина України, директора ТзОВ «ФеєрБуд», з вищою освітою, одруженого, має на утриманні п`ятеро малолітніх дітей, раніше не судимого, уродженця с. Угля, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового розслідуванняОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 20 січня 2025 року близько 17 години 20 хвилини, діючи умисно, таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи біля території дворогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_2 , яке належить громадянину ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, спрямованим на протиправне порушення недоторканності житла, шляхом пошкодження автоматизованої системи відкриття воріт, зайшов на територію земельної ділянки дворогосподарства за вказаною вище адресою та в подальшому через незачинені на замок вхідні двері проникнув усередину будинку, який належить ОСОБА_7 , де перебував всупереч волі законного володільця до моменту його виявлення мешканцем даного будинку ОСОБА_7 , у зв`язку з чим, ОСОБА_5 порушив гарантоване право громадянина України ОСОБА_7 , передбачене ст. 30 Конституції України, ст.12 «Загальної декларації прав людини» та ст. 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод» на недоторканність житла та іншого володіння особи, у зв`язку з чим, обвинувачується, незаконному проникненні до житла чи до іншого володіння особи, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.162 Кримінального кодексу України..
Допитаний у судовому засіданні 13 травня 2025 року обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав та показав, що у 2021 році його теща хотіла придбати з аукціону частину нерухомого майна в готелі «Тячів». В аукціоні також брав участь ОСОБА_7 , який виставив ціну за лот - 200 000, 00 гривень і став переможцем, однак, цю суму не вніс за купівлю майна. Таких аукціонів було декілька і такі дії ОСОБА_9 були аналогічні. Це перешкоджало викупити тещі майно, яке вона використовувала для зайняття підприємницькою діяльністю. Він подзвонив ОСОБА_10 , щоб той погодився зняти кандидатуру, оскільки він кошти за майно не вносить, у зв`язку з чим, майно не можливо викупити іншим підприємцям. За зняття кандидатури з аукціону ОСОБА_11 запросив у нього 5 000, 00 доларів. За тиждень до цього він подзвонив ОСОБА_12 та хотів вирішити з ним питання щодо цього майна. Вони з ним зустрілися біля торгового центру «Алма» в м. Тячів. Однак, ОСОБА_11 нервував, спішив і сказав, щоб він прийшов до нього. Того дня, 20 січня 2025 року, він проїжджав повз будинок, де проживає ОСОБА_11 , побачив, що ворота були відкриті, тому вирішив зайти у двір. Ворота були наполовину відкриті, він їх не ламав. Він підійшов до вхідних дверей і постукав. Двері відкрив ОСОБА_11 і відразу їх зачинив. Він повернувся до свого автомобіля та о 17 год. 30 хв. подзвонив ОСОБА_12 . Це підтверджено витягом з роздруківки з його телефону, яку надає суду для приєднання до матеріалів справи. Симодейко підняв слухавку і нецензурно йому відповів, що виходити не буде. Після цього він поїхав на автозаправку в сторону с-ща Буштино і по дорозі ОСОБА_13 йому подзвонив. Наміру незаконно проникати до дворогосподарства та будинку в нього не було, позаяк ОСОБА_11 його сам запросив до себе додому. Коли він вийшов з двора, то ОСОБА_13 почав закривати ворота, вони не були пошкоджені. Він не міг пошкодити кріплення на воротах, позаяк кріплення встановлено на внутрішній частині воріт і висота воріт десь близько двох метрів, тобто дістатися до кріплення із зовнішньої сторони воріт неможливо без драбини. ОСОБА_11 у нього вимагав гроші і він прийшов додому, щоб почути його думку про подію. З приводу підроблення документів, які подав ОСОБА_11 , який являється депутатом Тячівської районної ради Закарпатської області та є членом постійно діючої комісії з питань бюджету, управління майном та контролю за проведенням приватизації, та який вимагає у нього гроші за не перешкоджання приватизації майна, він звернувся до поліції і за його зверненням до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані за ч. 1 ст. 366 КК України та розпочато досудове розслідування. Просить його виправдати за відсутністю вини у вчиненні даного кримінального проступку.
Допитаний у судовому засіданні 29 квітня 2025 року потерпілий ОСОБА_7 показав, що він являється власником дворогосподарства в АДРЕСА_2 . 20 січня 2025 року йому подзвонив племінник ОСОБА_11 та сказав, що в будинок було проникнення, пошкодили майно та на місце події прибули працівники поліції. Його на той час там не було. Він приїхав і побачив пошкодження. До обвинуваченого він має претензії за проникнення. Просить призначити обвинуваченому максимальну міру покарання
Допитаний у судовому засіданні 29 квітня 2025 року свідок ОСОБА_14 показала, що вона являється дружиною ОСОБА_7 , який є племінником потерпілого ОСОБА_7 , і вони проживають у будинку АДРЕСА_2 . Того дня вона була з дочкою на верху, а чоловік знаходився внизу в будинку. Ворота у дворогосподарстві були закриті, вони автоматичні з пультом. Вона почула, що хтось ходить по хаті, чула як чоловік з кимось розмовляв. Камери відеоспостереження встановлені, однак, вони в той час не працювали. Феєр почав виривати ворота і з однієї сторони вирвав кріплення. Як він зайшов у будинок вона не бачила. Чоловік викликав поліції. За воротами вона бачила біле авто «БМВ». Він кричав і погрожував всім. Він пішов сам, виламавши ворота. Подія тривала десь 10-15 хвилин.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні 29 квітня 2025 року показав, що він являється депутатом Тячівської районної ради Закарпатської області, входить до складу бюджетної комісії та проживає у цьому будинку з 2020 року. Обвинувачений ОСОБА_15 у 2021 році представився йому київським чиновником та сказав, щоб він не брав участі в аукціонах з продажу комунального майна. Він виламував ворота. Він почув, що хтось ходить по хаті. Він відкрив двері і обвинувачений його схопив, поводив себе неадекватно. Він викликав поліцію та по приїзду поліції обвинуваченого вже не було. Обвинувачений походив кімнаті, він лежав на дивані. Камери відеоспостереження того дня не працювали. Двері на будинку не були зачинені. До цього часу не було пошкоджень на дверях. Обвинувачений його схопив за одяг і він закрив двері та викликав поліцію. Обвинуваченого він бачить зараз третій раз. Першого разу вони з обвинуваченим бачилися на заправці у 2021 році, другий раз коли він проник до будинку і зараз він його бачить тут втретє. Подія тривала 10-15 хвилин. Як обвинувачений проник у дворогосподарство він не бачив. На його думку, можливо обвинувачений відштовхнув ворота, однак ці обставини він не бачив і такі йому не відомі. Коли обвинувачений виходив, то він бив та ламав ворота. Двері на вхідних дверях будинку не були закриті на ключ.
На підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку стороною обвинувачення надано суду такі докази, які в ході судового розгляду були безпосередньо досліджені судом.
З рапорту старшого інспектора Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 20 січня 2025 року встановлено, що за його змістом 20 січня 2025 року о 17 год. 25 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_7 , який повідомив, що невідомий чоловік зайшов у двір заявника та вламується до нього в будинок;
З протоколу огляду місця події від 20 січня 2025 року з фото таблицею до нього, встановлено, що за його змістом огляд дворогосподарства в АДРЕСА_2 , проводився з 17 год. 50 хв. до 19 год. 00 хв. 20 січня 2025 року за згодою мешканця будинку ОСОБА_7 , та проведеним оглядом встановлено, що вхід до території здійснюється через металеві ворота чорного кольору, які на момент огляду відкриті. Територія огороджена по периметру зі всіх боків бетонною огорожею висотою близько 2 метрів, крім задньої її частини, яка огороджена металевою сіткою. Територія покрита бруківкою та внизу, де розташовані ворота, є металеве кріплення, яке пошкоджене шляхом можливого виривання з місця розташування. Обійшовши ліву частину воріт до бетонної стіни, де розташоване автоматичне кріплення, можна бачити, що кріплення частково вирване з воріт. Обійшовши праву частину воріт до бетонної стіни, де розташоване автоматичне кріплення можна побачити, що кріплення не пошкоджене. Пройшовши далі, можна побачити, що на відставні від воріт близько 7 метрів розташований двоповерховий будинок кремового кольору, вхід до якого здійснюється у лівій частині через одностворчаті двері темно-коричневого кольору, вхідні двері ззовні не пошкоджені.
Суд зауважує, що вказаний огляд проведено за відсутності спеціаліста, який би міг встановити чи перебуває металеве кріплення, яке розташоване на бетонній стіні, у працездатному стані та, за наявності його пошкодження, встановити механізм та давність його пошкодження, оскільки з доданих до протоколу огляду місця події фотознімків на бруківці біля бетонної стіни, на якій встановлено це металеве кріплення, відсутній осип від штукатурки з бетонної стіни та будь-які інші сліди, які б свідчили про те, що за кілька хвилин до того кріплення зазнало пошкодження шляхом його можливого виривання з місця розташування на бетонній стіні.
Більше того, у даному протоколі огляду та фотознімках до нього не зафіксовано, що на вхідних воротах чи бетонній стіні встановленаавтоматизована система відкриття воріт, як це зазначено в обвинуваченні, пред`явленому ОСОБА_5 . 
Судом встановлено, що цей протокол огляду місця події від 20 січня 2025 року з фото таблицею до нього, за змістом якого проведено огляд дворогосподарства в АДРЕСА_2 , з 17 год. 50 хв. до 19 год. 00 хв. 20 січня 2025 року, є неналежним доказом, який суд не бере до уваги, позаяк такий жодним чином не підтверджує вину обвинуваченого у протиправному порушенні недоторканості житла, пошкодженні автоматизованої системи відкриття воріт та незаконному проникненні до житла та іншого володіння особи.
З протоколів про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 20 січня 2025 року та від 21 січня 2025 року ОСОБА_7 та ОСОБА_7 зазначили, що 20 січня 2025 року близько 17 год. 20 хв. незаконно, без дозволу та відому невідома їм особа проникла на територію дворогосподарства та в подальшому і до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
У той же у час, у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025078160000017 від 21 січня 2025 року, без проведення будь-яких слідчих чи розшукових дій, у короткому викладі обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначено, що вказане кримінальне правопорушення вчинив ОСОБА_5 .
У протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 січня 2025 року підтверджено, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_14 на фотознімках впізнали ОСОБА_5 . У той же час суд зазначає, що ОСОБА_5 не заперечує факту відвідування ним 20 січня 2025 року дворогосподарства, в якому проживає подружжя – свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .
З оглянутого в судовому засіданні диску з відеозаписами, який приєднано до матеріалів кримінального провадження за заявою головного спеціаліста юридичного відділу Тячівської міської ради Закарпатської області, з камер відеоспостереження Тячівської міської ради Закарпатської області, які розташовані в м. Тячів по вул. Кошута, судом встановлено, що відеокамери зафіксували як 20 січня 2025 року о 17 год. 28 хв. по вулиці Кошута у сторону с. Бедевля рухається автомобіль марки «БМВ», моделі «Х6», номерні знаки на якому не видно. В той же час суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує того факту, що він цього дня рухався на автомобілі по вулиці Кошута в м. Тячів, Закарпатської області, Україна.
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 грудня 2011 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 травня 2009 року земельна ділянка та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , належать на праві власності потерпілому ОСОБА_7 .
Також з роздруківки телефонних дзвінків обвинуваченого вбачається, що у реєстрі дзвінків міститься номер телефону НОМЕР_2 , з якого, згідно рапорту від 20 січня 2025 року, ОСОБА_7 телефонував на номер служби «102». Вказане підтверджує версію обвинуваченого ОСОБА_5 , що того дня, 20 січня 2025 року між ним та ОСОБА_7 відбулося декілька телефонних розмов.
Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів.
Інших доказів в судовому засіданні сторонами кримінального провадження суду не надано. 
Вирішуючи питання доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно зі статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України вбачається, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45) випливає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Верховний Суд, ухвалюючи свої постанови, неодноразово роз`яснював, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом».
Дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).
Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частина перша статті 162 КК України встановлює кримінальну відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи. 
У постанові від 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок щодо проникнення як кваліфікуючої ознаки розбою. Зокрема, при вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа. Наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом проникнення до приміщення
У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, викладені стороною обвинувачення, про те, що ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи біля території дворогосподарства, з прямим умислом, спрямованим на протиправне порушення недоторканності житла, шляхом пошкодження автоматизованої системи відкриття воріт, зайшов на територію земельної ділянки дворогосподарства та в подальшому через незачинені на замок вхідні двері проникнув усередину будинку, який належить ОСОБА_7 , де перебував всупереч волі законного володільця до моменту його виявлення мешканцем даного будинку ОСОБА_7 .
Так судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 20 січня 2025 року в денну пору доби о 17 год. 20 хв. на подвір`я дворогосподарства увійшов відкрито (в обвинувальному акті вказано, що таємно) шляхом вільного доступу через відчинені ворота та, будучи знайомим із мешканцем цього дворогосподарства ОСОБА_7 , з яким у них виник конфлікт з приводу вимагання ОСОБА_7 , який є публічною особою, депутатом Тячівської районної ради Закарпатської області та є членом постійно діючої комісії з питань бюджету, управління майном та контролю за проведенням приватизації,коштів за неперешкоджання у приватизації комунального майна. 
Кваліфікуючою ознакою суб`єктивної строни кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України є саме прямий умисел на незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи. 
Жодних доказів того, що ОСОБА_5 умисно незаконно проник на територію дворогосподаства шляхом пошкодження автоматизованої системи відкриття воріт та всередину будинку сторона обвинувачення не надала. 
Не підтвердили цих обставин і свідки  ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , які в судовому засіданні ствердили, що не бачили як ОСОБА_5 зайшов на подвір`я та в будинок. Також свідок ОСОБА_7 показав, що коли він відкрив двері, то обвинувачений схопив його за одяг і він закрив двері та викликав поліцію. На його думку, можливо обвинувачений відштовхнув ворота, однак ці обставини він не бачив і такі йому не відомі. 
Також сторона обвинувачення не надала належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 пошкодив автоматизовану систему відкриття воріт, натомість у протоколі огляду місця події від 20 січня 2025 року з фото таблицею до нього, зазначено, що саме металеве кріплення пошкоджене шляхом можливого виривання з місця розташування, а відомості про встановлення автоматизованої системи відкриття воріт у цьому дворогосподарстві відсутні.
Інших прямих доказів, які б доводили поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні умисного таємного незаконного проникнення до житла чи іншого володіння потерпілого, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК сторона обвинувачення не надала та в ході судового розгляду таких судом не здобуто. 
Надані стороною обвинувачення та захисту докази в їх сукупності свідчать про відсутність у діях ОСОБА_5 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК, зокрема, відсутні як його об`єктивна, так і суб`єктивна сторони, а тому суд дійшов висновку про виправдання ОСОБА_5 на підставі, визначеній у п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу цього кримінального проступку.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речовий доказ – диск DVD-R з відеозаписом за 20 січня 2025 року з камер відеоспостереження, розташованих в м. Тячів по вул. Кошута, Закарпатської області, Україна, після набрання вироком законної сили, залишити при матеріалах кримінального провадження. 
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд, 

У Х В А Л И В : 

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та виправдати ОСОБА_5 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Речовий доказ – диск DVD-R з відеозаписом за 20 січня 2025 року з камер відеоспостереження, розташованих в м. Тячів по вул. Кошута, Закарпатської області, Україна, після набрання вироком законної сили, залишити при матеріалах кримінального провадження. 
На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча: ОСОБА_1