Справа № 350/1574/25 
Провадження № 22-ц/4808/924/26 
Головуючий у 1 інстанції Сокирко Л. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Девляшевського В. А., Мальцевої Є. Є., 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», в інтересах якого діє адвокат Крюкова Марина Володимирівна, на рішення Рожнятівського районного суду від 17 березня 2026 року, у складі судді Сокирко Л. М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 жовтня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №7163474 про надання споживчого кредиту, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 5 500 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом строком на 360 днів. Всупереч укладеному договору відповідач порушив строки погашення кредиту та процентів, в зв`язку з чим допустив заборгованість в розмірі 27 937,25 грн, яка складається із: 5 500 грн – основний борг, 7 880,40 грн – проценти за користування кредитом, 14 556,85 грн – нараховані проценти позивачем за 133 календарні дні.
27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф про відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №7163474 від 13 жовтня 2023 року. 
Позивач просив стягнути з відповідача борг в розмірі 27 937,25 грн та понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. 
Рішенням Рожнятівського районного суду від 17 березня 2026 року позов ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за Договором № 7163474 про надання споживчого кредиту від 13 жовтня 2023 року в розмірі 13 380,00 грн, яка складається із: 4 800 грн заборгованість з тіла кредиту, 7 880,40 грн нараховані проценти первісним кредитором. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судові витрати, які складаються із 1 160,33 грн судового збору та 4 790 грн витрат на правничу допомогу. 
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» адвокат Крюкова М. В. подала апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду прийняте за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
13 жовтня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 7163474 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство з надало ОСОБА_1 у кредит грошові кошти у розмірі 5 500 грн на строк 360 днів.
Надалі первісний кредитор відступив право вимоги до відповідача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», яке набуло права грошової вимоги до відповідача згідно договору факторингу у розмірі 13 380,40 грн та згідно розрахунку заборгованості після відступлення права вимоги до відповідача позивач продовжував здійснювати нарахування процентів за період з 28 травня 2024 року по 7 жовтня 2024 року на суму 14 556,85 грн.
Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача відсотків у період з 28.05.2024 - 07.10.2024.
Відповідно до умов договору факторингу, укладеного між позивачем та первісним кредитором, позивач набув усі права вимоги за основним зобов`язанням, включаючи як вже існуючу заборгованість, так і майбутню вимогу, яка передбачена договором. Оскільки договором факторингу прямо передбачено право позивача на отримання майбутньої вимоги, а також на нарахування відсотків у разі прострочення оплати, нарахування відсотків з 28.05.2024 - 07.10.2024 є законним та обґрунтованим. Таким чином, майбутня вимога, що була передана позивачеві разом із договором факторингу, є належним об`єктом правочину, а відсотки за її прострочення підлягають стягненню відповідно до умов договору та положень чинного законодавства України.
Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зазначає, що до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі: заборгованість за кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 5500 грн, сума процентів за користування кредитом – 7880,4 грн, всього 13380,4 грн.
Враховуючи те, що на момент укладання договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, строк договору № 7163474 про надання споживчого кредиту від 13.10.2023 року не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 133 календарних днів з 28.05.2024 року по 07.10.2024 в межах строку договору відповідно до наступного розрахунку 5500 грн * 1,99 % = 109,45 грн*133 календарних днів = 14 556,85 грн.
Позивач вважає, що діяв правомірно, нараховуючи відсотки за період (28.05.2024 - 07.10.2024), що підтверджується умовами кредитного договору та положеннями ст. 1078 ЦКУ. Позивач мав законне право нараховувати відсотки в межах строку дії кредитного договору, а також після укладення договору факторингу, що відповідає нормам чинного законодавства України.
В даному випадку нараховані відсотки не носять штрафного характеру – не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту – процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Судом не надано належної оцінки доказам, а саме: не враховано, що позивачем надано поденний детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000,00 грн.
ОСОБА_1 правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам частково не відповідає.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем виникли правовідносини внаслідок укладення кредитного договору. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань та добровільно не погасив заборгованість за договором кредиту у розмірі 13 380 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 4 800 грн та заборгованості за процентами у розмірі 7880,40 грн, та підлягає стягненню на користь нового кредитора.
З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626,628 ЦК України).
За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
У силу ч. 1ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII(далі - Закон №675-VIII)
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону №675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону №675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 зазначено, що, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису всіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Для укладення електронного кредитного договору особі необхідно пройти ідентифікацію та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, або в застосунку «Приват24».
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. 
Положеннями статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
У ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, встановлено, що 13 жовтня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 7163474 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надало відповідачу у кредит грошові кошти у розмірі 3 500 грн на строк 360 днів (п.п. 1.3, 1.4 цього Договору). Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 10 днів. Стандартна процентна ставка становить 1.99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 цього Договору (п. 1.5.1). Тип процентної ставки – фіксована (п. 1.5). Вказаний Договір, Таблиця обчислення вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором С1766. Також 13 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Додаткову угоду до Договору №7163474 про надання споживчого кредиту від 13 жовтня 2023 року, де сторони домовились збільшити суму кредиту на 2 000 грн, внісши зміни до Договору, зокрема: «п. 1.3. Сума кредиту (загальний розмір) складає 5 500 грн. Тип кредиту – кредит». Вказана додаткова угода підписана відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором С3589. 
Факт надання кредиту відповідачу підтверджується в тому числі відповіддю АТ «Комерційний банк «Приват Банк» на виконання ухвали суду, щодо зарахування грошових коштів на емітовану на ім`я ОСОБА_1 картку у сумі 3 500 грн 13 жовтня 2023 року.
Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами.
У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, суму отриманих коштів не повернув, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення з позичальника на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у сумі 5 500 грн.
27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф.
Пунктом договору 1.1. договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту) плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до витягу з реєстру боржників додатку №1 до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги зокрема за договором №7163474 до боржника ОСОБА_1 (порядковий номер у Реєстрі боржників 15082) на суму 13 380,40 грн, яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5 500 грн та суми заборгованості за відсотками – 7 880,40 грн.
Рішенням №251124/1 від 25.11.20214 змінено найменування на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу від 27.05.2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором не тільки у розмірі 13380,40 грн, яке виникло на момент укладення цього договору, а й на майбутні грошові вимоги, які можуть виникнути відповідно до умов кредитного договору.
Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається до закінчення строку кредитування, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, в тому числі нового кредитора щодо отримання процентів за правомірне користування позичальником грошовими коштами на підставі статті 1048 ЦК України.
Щодо вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у сумі 14 556,85 грн, апеляційний суд виходить із наступного.
Частинами першою-третьою статті 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.
У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Пунктами 1.3.-1.5. договору №7163474 від 13.10.2023 передбачено, що сума кредиту складає 3 500 грн, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору.
Із наданого стороною позивача розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №7163474 від 13.10.2023 становить 27 937,25 грн, яка складається з: 5 500 грн – основний борг, 7 880,40 грн – проценти за користування кредитом, 14 556,85 грн – нараховані проценти позивачем за 133 календарні дні. 
Позивач не оспорює встановлений судом першої інстанції розмір нарахованих процентів до передачі вимоги за договором факторингу 27.05.2024 у розмірі 7 880,40 грн.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.
Перехідні положення законопроєкту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
У справі, що переглядається, кредитний договір № 765-656-1 укладено 10.10.2023, тобто, до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» та продовжив свою дію після набрання чинності цим Законом, а тому строк дії п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» поширюється на вказаний договір.
З урахуванням вказаного, заборгованість за нарахованими процентами за договором №7163474 про надання споживчого кредиту від 13.10.2023, після укладення договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024, в межах строку кредиту 360 днів (до 07.10.2024) становить 9 652,5 грн, з яких
7 012,50 грн за період з 28.10.2024 до 20.08.2024 за ставкою 1,5 %; 
2 640 грн за період з 21.08.2024 до 07.10.2024 за ставкою 1 %.
Поряд з цим обґрунтованим є висновок суду що нарахування 3% річних та інфляційних втрат в порядку, передбаченому частинами десятою, одинадцятою статті 265 Цивільного кодексу України, є безпідставним.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками після відступлення права вимоги у період визначеного договором строку кредитування, у розмірі 17 532,9 грн за період з 13.10.2023 по 07.10.2024. 
Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення процентів за користування кредитом, не врахував, що внаслідок зміни кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора, невірно розрахував заборгованість та стягнув проценти у меншому розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене рішення суду, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 7163474 про надання споживчого кредиту від 13 жовтня 2023 року у розмірі 23 032,90 грн, з яких 5 500 грн заборгованість за тілом кредиту та 17 532,90 грн заборгованість за процентами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Так, за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції частково задоволено позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1997,27 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 2995,90 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом, разом 4 993,17 грн. 
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
До позовної заяви було долучено договір №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, заявка №11816 від 22 вересня 2025 року на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, ордер №2029177, акт №11816 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20 жовтня 2025 року згідно договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, відповідно до якого вартість виконаних робіт становить 10 000 грн. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки зустріч адвоката та клієнта, дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи, аналіз чинного законодавства, письмова юридична консультація, складання письмово висновку, складання та оформлення додатків до позовної заяви охоплюється єдиною метою складання позовної заяви, а правова позиція позивача є сталою в таких категоріях справ та не потребувала додаткового вивчення судової практики та положень законодавства. Також до актів включено представництво інтересів клієнта у тому числі у судових засіданнях, однак судові засідання у даній справі не проводились, представник ОСОБА_2 20.02.2026 подав заяву про розгляд справи без його участі. Відтак, розмір витрат на правову допомогу у суді першої інстанції підлягає зменшенню до 3 000 грн, що буде співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи.
Враховуючи викладене, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Фінтранс капітал» адвокат Крюкова М. В. просила стягнути понесені витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8 000 грн, до апеляційної скарги додала договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер №195313 та звіт від 08 квітня 2026 року про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022, відповідно до якого вартість правової допомоги становить 8 000 грн.
Таким чином, беручи до уваги обсяг наданої правої допомоги адвокатом при розгляді справи в апеляційній інстанції, відповідність їх критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, а також у зв`язку частковим задоволенням апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що доведеним та обґрунтованим є відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 500 грн понесених витрат на правову допомогу у суді першої та апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», в інтересах якого діє адвокат Крюкова Марина Володимирівна, задовольнити частково.
Рішення Рожнятівського районного суду від 17 березня 2026 року змінити: 
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (ЄДРПОУ 44559822, місце знаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27. приміщення 2) заборгованість за Договором № 7163474 про надання споживчого кредиту від 13 жовтня 2023 року в розмірі 23 032,90 грн, яка складається із: 5 500 грн – заборгованість за тілом кредиту, 17 532,90 грн – нараховані проценти. 
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (ЄДРПОУ 44559822, місце знаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27. приміщення 2) 4 993,17 грн витрат по оплаті судового збору та 4 500 грн понесених витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. А. Девляшевський
Є. Є. Мальцева