Справа № 635/13388/24
Провадження № 2/635/1626/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року селище Покотилівка Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі 
головуючого судді Бондаренка І.Е., 
секретаря судового засідання Козлюк Е.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними письмовими матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

I. ПРОЦЕДУРА.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34 022,81 грн., а також судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 04.06.2021 між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та відповідачем оформлено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010 115082 1115406. Надалі право вимоги за цим договором, за твердженням позивача, перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» на підставі договору відступлення права вимоги № 114 2 57 Ф від 20.12.2022.

Суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки спір стосується документально підтверджуваних обставин і може бути вирішений на підставі письмових доказів, поданих учасниками справи. Заслуховування усних пояснень не є необхідним, оскільки у справі не порушуються питання, що потребують безпосередньої оцінки достовірності показань чи поведінки сторін. Такий порядок розгляду відповідає положенням ЦПК України та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на усне слухання не є абсолютним, а письмове провадження є допустимим, якщо сторони мали реальну можливість подати свої доводи і докази, а справа може бути належно вирішена за матеріалами справи (рішення у справі Jussila v. Finland).

Відповідач відзиву не подав, доказів на спростування позовних вимог не надав; однак відсутність відзиву не звільняє позивача від обов`язку доведення підстав та розміру заявлених вимог.

Вирішуючи спір, суд застосовує імперативні приписи законодавства, спрямовані на захист слабшої сторони у споживчих правовідносинах, з власної ініціативи, виходячи з установлених у справі обставин і поданих доказів.

Процесуальна пасивність відповідача сама по собі не звільняє позивача від обов`язку довести підстави, розмір і склад заявленої вимоги. Суд не збирає докази замість сторін, а оцінює лише ті матеріали, які подані до суду.

II. ФАКТИ.

Документи позивача.

Позивач подав до суду позовну заяву; копію платіжної інструкції про сплату судового збору на суму 3 028,00 грн.; копію заяви про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» від 04.06.2021; копію правил банківського обслуговування фізичних осіб; копію паспорта споживчого кредиту; копії виписок за рахунком; розрахунок заборгованості; договір відступлення права вимоги № 114 2 57 Ф від 20.12.2022; витяг з реєстру боржників; акт приймання-передачі реєстру боржників; документи щодо оплати за договором відступлення права вимоги; копію досудової вимоги; опис вкладення та інші супровідні документи, подані на підтвердження позовних вимог.

Документи відповідача.

Окремих письмових доказів відповідача, які спростовують позов або містять власний розрахунок заборгованості, у поданих суду матеріалах суд не встановив.

Суд дослідив надані копії документів, зокрема ті, що містять графічні підписи сторін або представників, відбитки печаток, таблиці руху коштів, розрахунок заборгованості, документи про відступлення права вимоги та поштові матеріали.

Зі змісту заяви від 04.06.2021 вбачається, що відповідач підписав документ, пов`язаний із відкриттям карткового рахунку та наданням кредиту «Кредитна картка». У заяві зазначено рахунок № НОМЕР_1 . Вид кредиту за поданими матеріалами суд кваліфікує як кредитну лінію у формі кредитування карткового рахунку.

У матеріалах відображено поточний кредитний ліміт 10 000,00 грн., процентну ставку 48 відсотків річних, мінімальний платіж 5 відсотків від заборгованості, але не менше 100,00 грн. Разом з тим суд не встановив з поданих матеріалів належно підтвердженого, персоналізованого і повного графіка погашення саме для відповідача на весь період користування кредитом, а також не встановив належної фіксації всіх змін умов кредитної лінії.

Позивач заявив до стягнення 34 022,81 грн., з яких 26 364,00 грн. визначено як заборгованість за дозволеним овердрафтом, 5 558,19 грн. — як заборгованість за недозволеним овердрафтом, 2 100,62 грн. — як заборгованість за процентами.

З наданих банківських виписок видно рух коштів за картковим рахунком, окремі операції витрат, надходжень, списань та нарахувань. Водночас самі виписки не містять такого рівня узгодженого пояснення, який дозволяє без додаткових припущень відокремити кожне кредитне зарахування від власних коштів відповідача, перевірити джерело кожного збільшення боргу, механізм переходу з дозволеного овердрафту у недозволений овердрафт та порядок зарахування кожного платежу.

Позивач послався на договір відступлення права вимоги № 114 2 57 Ф від 20.12.2022, за яким АТ «Райффайзен Банк» передало ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» права вимоги до боржників, зокрема до відповідача. У наданих матеріалах міститься реєстр боржників, у якому зазначено відповідача та суму боргу 34 022,81 грн.

III. ПРАВО.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання договору про надання споживчого кредиту встановлюються законом. У системному зв`язку зі ст. 6 та ч. 2 ст. 627 ЦК України це означає, що свобода договору у сфері споживчого кредитування обмежена імперативними приписами спеціального законодавства. Тому суд застосовує насамперед Закон України «Про споживче кредитування», Закон України «Про електронну комерцію» та законодавство про захист прав споживачів.

Суд розглядає спір як спір у сфері споживчого кредитування, де перевірці підлягає весь ланцюг правовідносин: переддоговірне інформування, оцінка кредитоспроможності, погодження індивідуальних умов, укладення договору, надання кредитних коштів, інформування під час виконання договору, настання прострочення та правильність розрахунку заборгованості.

10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», спрямований на імплементацію європейських стандартів захисту споживачів фінансових послуг.

Частина сьома статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що зміна умов договору про споживчий кредит можлива лише за згодою сторін, а умова про односторонню зміну є нікчемною. Після змін, внесених Законом №3498-IX від 22.11.2023, законодавець зберіг принцип необхідності згоди сторін та передбачив спеціальні гарантії для договорів кредитної лінії і кредитування рахунку, включаючи належне інформування споживача та право відмовитися від продовження строку користування кредитом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» поновлювана кредитна лінія означає можливість повторного використання кредитних коштів після погашення заборгованості в межах установленого кредитного ліміту. Таке визначення не регулює питання зміни розміру кредитного ліміту чи інших умов кредитування.

Статті 2, 8–11 Закону України «Про споживче кредитування» покладають на кредитодавця обов`язок надати споживачу повну та персоналізовану переддоговірну інформацію, а також провести оцінку кредитоспроможності. Ці обставини входять до предмета доказування.

За абз. 2–3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець зобов`язаний передати споживачу один з оригіналів договору та додатків способом, що дозволяє ідентифікувати отримувача. Обов`язок доведення такого передання покладається на кредитодавця.

Стаття 21 Закону України «Про споживче кредитування» встановлює правила відповідальності споживача та обмеження щодо неустойки. Тому кредитодавець повинен подати поелементний і перевірюваний розрахунок із розмежуванням тіла кредиту, процентів, комісій і санкцій.
Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє нечесну підприємницьку практику, що враховується судом під час оцінки добросовісності кредитодавця та прозорості його доказової бази.

Стаття 415 Угоди про асоціацію Україна — ЄС орієнтує на високий рівень захисту прав споживачів. Суд враховує підходи Суду Справедливості ЄС, зокрема у справі Radlinger, щодо необхідності перевірки дотримання імперативних вимог про інформування споживача.

Електронні правочини та електронні документи.

Закон України «Про електронну комерцію» (ст. 11, ч. 12 ст. 11, ст. 12) визначає порядок укладення та підписання електронних договорів і прирівнює належно підписаний електронний договір до письмової форми.

Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст. 5, 7, 8) визначає поняття електронного документа, його оригіналу та допустимість як доказу.

Частина 4 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» встановлює, що кваліфікований електронний підпис має юридичну силу власноручного підпису.

Отже, у дистанційній моделі кредитування вирішальне значення мають перевірювані електронні сліди: ідентифікація особи, акцепт, підписання, цілісність документа та підтвердження його передання споживачу. Самі по собі паперові роздруківки не замінюють такого доказування.

Перевірка судом дотримання вимог спеціального законодавства не є виходом за межі позовних вимог, а становить обов`язок суду щодо застосування імперативних норм матеріального права.

За ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається, та несе ризик їх недоведення. За ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій електронній копії. Паперова копія електронного доказу не є письмовим доказом і не усуває необхідності перевірки його походження та цілісності.

У разі посилання на дистанційне укладення договору суд очікує первинні електронні дані. Для підтвердження волевиявлення можуть використовуватися журнали подій CSV/JSON, дані щодо OTP-кодів, файли електронного підпису (PDF, P7S, ASiC), електронні виписки та інші відтворювані електронні носії інформації. Ці приклади наведені лише як ілюстрація можливості існування перевірюваних електронних доказів і не є встановленим судом стандартом доказування та не визначають вичерпного переліку допустимих доказів.

У системному зв`язку норми ЦК України та спеціального законодавства формують стандарт відповідального кредитування: кредитодавець повинен забезпечити прозорість умов кредиту, провести оцінку кредитоспроможності споживача, надати персоналізовану інформацію та мати можливість підтвердити виконання цих обов`язків. Ризик недоведеності покладається на кредитодавця.

Тому проценти, комісії та інші платежі, що становлять винагороду кредитодавця, можуть бути стягнуті лише за умови доведеності належного інформування, укладення договору, передання його примірника споживачу та наявності прозорого і перевірюваного розрахунку.

Витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню лише за наявності належних доказів та з урахуванням критеріїв необхідності й розумності.

Для доведення електронного волевиявлення кредитодавець повинен підтвердити, що саме було показано споживачу, коли, у якій редакції та за яких умов споживач погодився з відповідними умовами кредитування.

Якщо кредитодавець використовує як паперові, так і дистанційні механізми взаємодії, суд окремо оцінює первинне приєднання та подальші зміни умов. Паперовий документ підтверджує лише факт підписання саме цього документа і не замінює доказів електронної частини правовідносин.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Характер правовідносин і тип кредиту.

Суд виходить із того, що справа про стягнення заборгованості за споживчим кредитом не може розглядатися відокремлено від усієї процедури споживчого кредитування у конкретній справі. Заявлена до стягнення сума є лише кінцевим результатом попередніх юридично значущих дій кредитодавця: належного інформування споживача, визначення індивідуальних умов кредиту, оформлення приєднання, фактичного надання кредитних коштів, супроводу договору, фіксації прострочення та формування прозорого розрахунку. Тому суд перевіряє не тільки арифметичний підсумок вимог, а й доведеність кожної істотної ланки, від переддоговірного інформування до розрахунку боргу, без якої заявлений борг не може вважатися належно підтвердженим.

Суд виходить із того, що у сфері споживчого кредитування усвідомлена згода споживача є ключовою умовою правомірності покладення на нього грошового зобов`язання, що узгоджується з підходами Суду Європейського Союзу та Європейського суду з прав людини, які вимагають реальної поінформованості особи про економічні наслідки прийнятого рішення. Така згода не презюмується з факту підписання документів і підлягає перевірці судом за сукупністю об`єктивних критеріїв, зокрема: видимості ризику до приєднання, індивідуалізації умов, часової узгодженості документів, належного підтвердження волевиявлення, прозорості механізму формування боргу та передбачуваності його наслідків. За відсутності доведеності цих критеріїв суд не має підстав вважати, що споживач надав усвідомлену згоду на відповідні фінансові наслідки.

Суд встановив, що спір виник із правовідносин за картковим кредитом, який за своїм змістом є кредитною лінією, оскільки передбачає встановлення ліміту, користування коштами в межах рахунку, погашення і подальше поновлення доступного залишку.

Сам факт наявності кредитної лінії або граничного ліміту не є згодою споживача на будь-який борг у майбутньому. Для стягнення боргу кредитодавець повинен довести не абстрактну можливість користування кредитом, а конкретні операції, конкретні умови, конкретні нарахування і конкретний порядок формування заявленої суми.

Переддоговірне інформування.

Доведено частково.

У матеріалах є паспорт споживчого кредиту та документи, які містять загальну інформацію про кредитний продукт. Водночас суд не встановив належного доказу того, що саме цей паспорт, саме у цій редакції, був вручений або показаний відповідачу до приєднання, що відповідач отримав персоналізовану повну інформацію про повну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, графік погашення, наслідки прострочення, порядок зміни ліміту та порядок формування недозволеного овердрафту.

Тому переддоговірне інформування в обсязі, достатньому для стягнення всіх заявлених нарахувань, не доведено.

Оцінка кредитоспроможності.

Не доведено.

Позивач не подав належних матеріалів, які б підтверджували, що первісний кредитодавець до укладення договору здійснив індивідуальну оцінку кредитоспроможності відповідача, перевірив його фінансовий стан, доходи, кредитне навантаження і здатність виконувати зобов`язання за кредитною лінією.

Наявність підписаної заяви не замінює доказу виконання цього обов`язку.

Індивідуальна оферта та істотні умови.

Доведено частково.

Заява від 04.06.2021 підтверджує звернення відповідача до банку та оформлення кредитного продукту. У матеріалах відображено ліміт 10 000,00 грн., ставку 48 відсотків річних, мінімальний платіж 5 відсотків, але не менше 100,00 грн.

Водночас суд не встановив належного доказу повного індивідуального погодження всіх умов, які стали підставою для заявленої суми 34 022,81 грн., зокрема умов виникнення недозволеного овердрафту, порядку його нарахування, порядку зміни ліміту, порядку зарахування платежів, умов зміни тарифів та редакцій правил.

Належний акцепт.

Доведено частково.
Подані документи містять графічний підпис відповідача на заяві від 04.06.2021. Це підтверджує факт підписання саме цієї заяви.

Однак підпис на заяві не доводить автоматично, що відповідач отримав, прочитав і прийняв усі правила, тарифи, редакції умов та подальші зміни, які позивач використовує для обґрунтування всієї заявленої суми. Суд не може замінити відсутні докази припущенням, що споживач погодився з усіма документами лише тому, що підписав заяву.

Подані позивачем документи мають вигляд копій та роздруківок, що відображають зміст певних даних, однак сам по собі такий спосіб подання не дає можливості перевірити їх походження, цілісність та зв`язок із конкретним волевиявленням відповідача.

Подання документів у паперовій формі не замінює обов`язку довести, які саме умови були доведені до відома відповідача на момент приєднання, у якій редакції та яким способом це відбулося.

За відсутності таких даних суд не має можливості встановити належність і зміст погоджених сторонами умов без припущень, що виключає використання таких матеріалів як достатньої підстави для стягнення заявленої суми.

Спосіб доведення умов кредитування.
Не доведено.

Позивач не подав доказів, які дозволяють встановити, у який саме спосіб умови кредитування були доведені до відома відповідача та прийняті ним: чи шляхом підписання повного комплекту документів у паперовій формі, чи шляхом дистанційної взаємодії із використанням засобів електронного зв`язку.

У матеріалах справи відсутні як підтвердження вручення відповідачу повного комплекту паперових документів, так і відтворювані дані про електронну комунікацію (службові записи про відправлення та доставку повідомлень, підтвердження прийняття умов, фіксація конкретних редакцій документів).

За таких умов суд не має можливості встановити факт і момент доведення умов кредитування до відповідача без припущень, що виключає визнання цієї ланки доведеною.

Фіксація редакцій документів.

Не доведено.

Суд не встановив належного доказу, який би фіксував редакцію правил і тарифів саме станом на 04.06.2021, дату набрання ними чинності, номер редакції та ознаки незмінності змісту. Ризик невизначеності редакцій несе кредитодавець, оскільки саме він є професійною стороною, яка формує, змінює та зберігає такі документи.

Якщо кредитодавець посилається на правила або тарифи, він повинен довести не лише їх існування, а й те, що саме ці правила і тарифи діяли на момент приєднання та були доведені до відома відповідача.

Фактична видача кредиту та рух коштів.

Доведено частково.

Банківські виписки підтверджують рух коштів за рахунком відповідача. Водночас заявлена до стягнення сума не зводиться до простої та прозорої суми фактично виданого кредиту. Вона складається з дозволеного овердрафту, недозволеного овердрафту та процентів.

Суд не встановив з поданих матеріалів такого розрахунку, який дозволяє перевірити кожне кредитне зарахування, кожне погашення, кожне списання, кожне нарахування процентів і кожний перехід суми в іншу категорію заборгованості.

Тіло кредиту доводиться не підсумковою цифрою, а перевірюваними даними про кожну операцію, яка збільшила борг саме як кредитний борг. У поданих матеріалах такої прозорості недостатньо.

Подані виписки не містять поопераційного розмежування власних коштів відповідача та кредитних коштів банку, не дозволяють встановити, які саме операції формували використання кредитного ліміту, у якому розмірі відбулося фактичне кредитування, які платежі були спрямовані на погашення тіла кредиту, а які — на погашення процентів чи інших нарахувань, а також не дають можливості перевірити механізм формування залишку дозволеного та недозволеного овердрафту. За таких умов суд позбавлений можливості арифметично визначити навіть мінімальний залишок неповернутих кредитних коштів без самостійного формування доказової бази замість позивача.

Поелементний розрахунок.

Не доведено у необхідному обсязі.

Позивач заявив 34 022,81 грн., з яких 26 364,00 грн. — дозволений овердрафт, 5 558,19 грн. — недозволений овердрафт, 2 100,62 грн. — проценти.

Однак суд не встановив із поданого розрахунку, яким саме чином борг за кредитною лінією з лімітом 10 000,00 грн. сформувався до 26 364,00 грн. дозволеного овердрафту та додатково 5 558,19 грн. недозволеного овердрафту. Не наведено прозорої формули, яка дозволяє перевірити, які операції є тілом кредиту, які є процентами, які є платою або наслідком прострочення, а які виникли через технічний або договірний порядок списань.

За таких умов суд не може визнати розрахунок належним доказом розміру боргу.

Правонаступництво.

Доведено частково.

Позивач подав договір відступлення права вимоги № 114 2 57 Ф від 20.12.2022, реєстр боржників і документи, які підтверджують включення відповідача до переліку боржників.

Ці документи можуть підтверджувати заявлене позивачем набуття права вимоги у тому обсязі, у якому таке право реально існувало у первісного кредитора. Проте правонаступник не набуває кращого доказового становища, ніж первісний кредитор. Якщо первісний кредитор не підтвердив належно умови кредитування, рух коштів, розрахунок і склад боргу, сам договір відступлення права вимоги не усуває цих недоліків.

Реєстр боржників підтверджує внесення певної суми до реєстру, але не доводить самостійно правильність цієї суми, її склад і правомірність нарахування.

Доводи позивача та їх оцінка.

Позивач стверджує, що відповідач уклав кредитний договір, отримав можливість користуватися кредитними коштами, порушив обов`язок повернення кредиту, а право вимоги перейшло до позивача.

Суд приймає цей довід лише в частині того, що між відповідачем і банком існували кредитні правовідносини, а також що відповідач підписав заяву від 04.06.2021. Водночас цей довід не доводить автоматично весь заявлений борг, оскільки вимога про стягнення 34 022,81 грн. потребує окремого доведення кожної складової.

Позивач посилається на банківські виписки.

Суд враховує виписки як доказ руху коштів, але не визнає їх достатніми для підтвердження заявленої суми, оскільки вони не дають можливості без припущень відокремити тіло кредиту від інших списань, процентів, наслідків прострочення та внутрішніх банківських операцій.

Позивач посилається на договір відступлення права вимоги.

Суд враховує цей договір як доказ заявленого переходу права вимоги, але зазначає, що перехід права вимоги не доводить правильність основного боргу. Позивач повинен довести не лише набуття права вимоги, а й існування, склад і розмір вимоги.

Позивач просить стягнути судовий збір.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстав для покладення судового збору на відповідача немає.

Доводи відповідача та їх оцінка.

Відповідач не подав окремого відзиву або доказів, які суд міг би оцінити як самостійні заперечення.

Водночас відсутність відзиву не означає визнання позову і не звільняє позивача від обов`язку довести заявлені вимоги. У справах про споживче кредитування суд зобов`язаний перевірити дотримання імперативних вимог закону незалежно від того, чи скористався відповідач правом подати заперечення.

Межа усвідомленої згоди.

Суд виходить із того, що межа усвідомленої згоди споживача є одночасно межею допустимого стягнення. Споживач може нести відповідальність за ті умови та той економічний ризик, які були зроблені для нього зрозумілими і видимими до приєднання.

Ризик стає видимим не тоді, коли його описали у загальних правилах, а тоді, коли його неможливо не побачити.

У цій справі позивач не довів, що відповідачу до приєднання було належно, персоналізовано і перевірювано розкрито ризик формування боргу понад кредитний ліміт 10 000,00 грн., механізм виникнення недозволеного овердрафту, порядок зміни умов, порядок списання платежів і порядок формування заявленої суми 34 022,81 грн.

Тому суд не має підстав покладати на відповідача весь заявлений економічний результат, який не підтверджений прозорим і перевірюваним ланцюгом доказів.

V. ВИСНОВКИ.

Інститут споживчого кредитування має суспільну вагу, оскільки забезпечує доступ громадян до фінансових послуг і водночас впливає на довіру до фінансової системи та порядок на ринку фінансових послуг. Саме тому захист споживача у кредитних правовідносинах суд розглядає як складову публічного порядку: держава встановила для фінансових установ як професійних кредиторів підвищені вимоги прозорості, відповідального надання кредиту та перевірності нарахувань, бо для них кредитування є підприємницькою практикою. У цьому значенні “публічний порядок” означає не абстрактну категорію, а вимогу забезпечити дію обов`язкових правил поведінки професійного кредитодавця на ринку фінансових послуг, встановлених законом для захисту слабшої сторони та для підтримання фінансового порядку. У такій моделі професійний кредитор зобов`язаний дотримуватися не окремих зручних положень, а законодавства про споживче кредитування у його цілісності, підтверджуючи це належними доказами. Тому суд не погоджується з формулою, за якою “наявність підсумкової суми боргу сама по собі автоматично означає стягнення всіх нарахувань”, а перевіряє, чи кредитодавець виконав обов`язкові вимоги, спрямовані на прозорість умов і реальну поінформованість споживача. Якщо позивач не довів виконання таких вимог або не надав перевірного розрахунку, суд має підстави відмовити у позові повністю чи частково навіть без заяв слабшої сторони, оскільки рішення у таких справах впливає не лише на приватний інтерес сторін, а й на суспільний інтерес у підтриманні фінансового порядку та недопущенні практик, що підривають довіру до ринку фінансових послуг.
Вимога надати докази виконання кредитодавцем обов`язкових правил споживчого кредитування не є надмірним стандартом і не створює для фінансової установи непропорційного тягаря доказування. Професійний кредитор сам обирає масову модель укладення та супроводу договорів, формує умови продукту, організовує процедури приєднання, ідентифікації клієнта, доведення інформації, надсилання примірника договору та повідомлень, а також веде облік операцій і нарахувань. Саме тому він об`єктивно зобов`язаний мати і зберігати первинні дані, які підтверджують виконання цих процедур у конкретній справі, і саме ці дані становлять звичайний зміст його ділової організації та внутрішнього контролю. За відсутності таких доказів суд не може підміняти їх припущеннями, оскільки це означало б перекласти ризик недокументованої підприємницької практики на споживача та легалізувати нарахування, перевірюваність яких не забезпечена.

Ці самі підходи та вимоги до доведеності поширюються і на наступних кредиторів, які набули право вимоги за цесією або факторингом, оскільки разом із правом вимоги вони приймають на себе обов`язок підтвердити його обсяг і підстави та несуть ризик відсутності або неповноти документів і первинних даних щодо дотримання правил споживчого кредитування.

Отже, якщо загальні норми ЦК України визначають загальну модель зобов`язання з повернення коштів, то Закон України «Про споживче кредитування» визначає спеціальні умови, за яких професійний кредитодавець може вимагати стягнення боргу саме у заявленому розмірі та саме у заявлений спосіб.

Позивач довів лише існування певних кредитних правовідносин, підписання відповідачем заяви від 04.06.2021 та наявність руху коштів за рахунком.

Водночас позивач не довів у належному обсязі переддоговірне інформування, оцінку кредитоспроможності, фіксацію редакцій правил і тарифів, належне доведення всіх істотних умов до відповідача, належне післяукладене інформування, дотримання процедури дострокової вимоги, прозорий поелементний розрахунок і перевірюваний склад заявленої суми 34 022,81 грн.

Суд окремо перевірив можливість стягнення лише тіла кредиту, Надані виписки відображають рух коштів за рахунком, однак не містять чіткого розмежування кредитних зарахувань та власних коштів відповідача, не дозволяють встановити джерело кожного збільшення заборгованості та не дають можливості арифметично визначити суму фактично отриманих і неповернутих кредитних коштів. За таких умов визначення навіть мінімально доведеної суми тіла кредиту потребувало б припущень, що є недопустимим.

Суд також враховує, що надані виписки не містять такого поопераційного розмежування руху коштів, яке дозволяло б встановити, які саме суми були фактично надані відповідачу як кредитні кошти, які операції здійснювалися за рахунок власних коштів відповідача, які платежі спрямовувалися на погашення тіла кредиту, а які — на погашення процентів, овердрафту чи інших нарахувань. Виписки відображають рух коштів за рахунком, однак не містять перевірюваного механізму формування заявленого залишку боргу та не дозволяють простежити безперервний зв`язок між окремими операціями, використанням кредитного ліміту, подальшими погашеннями та кінцевою сумою, заявленою до стягнення. За таких обставин суд позбавлений можливості встановити навіть мінімальний залишок фактично отриманих і неповернутих кредитних коштів без самостійного відбору операцій, їх правової кваліфікації та формування нового розрахунку замість позивача. Такі дії суперечили б принципам змагальності та розподілу обов`язку доказування, оскільки саме позивач зобов`язаний довести склад і розмір заявленої вимоги належними та достатніми доказами.

Відмова у задоволенні позову з підстав недоведеності заявлених вимог не позбавляє позивача права звернутися до суду з іншими вимогами або вимогами за інший період, інший предмет чи іншу підставу, якщо такі вимоги ґрунтуватимуться на належних і достатніх доказах та не порушуватимуть принцип остаточності судового рішення.

VI. СУДОВІ ВИТРАТИ.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати позивача не підлягають стягненню з відповідача та залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 76–81, 89, 141, 263–265, 274–279 ЦПК України, ст. 6, ч. 2 ст. 627, ч. 3 ст. 1054 ЦК України, ст. 2, 8–11, абз. 2–3 ч. 1 ст. 13, ч. 4 ст. 16, ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 415 Угоди про асоціацію Україна — ЄС, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 34 022,81 грн., з яких 26 364,00 грн. — дозволений овердрафт, 5 558,19 грн. — недозволений овердрафт, 2 100,62 грн. — проценти. — відмовити.

Судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення..

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 39708708, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 37–41.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: Харківська область, Харківський район, селище Манченки.

Суддя:  І.Е.Бондаренко