ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 р. 	Справа № 440/1547/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шевяков І.С.) від 16.02.2026 по справі № 440/1547/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Полтавській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 06.09.2024 № 0127120901.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Проте підставою для винесення оскаржуваного рішення вказується акт фактичної перевірки від 21.08.2024, в якому зафіксовані порушення Закону України від 18.06.2024 № 3817-IX "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального”. Також представник позивача пояснював, що порушення, за які накладено штрафні санкції, з змістом акту перевірки полягають у зберіганні алкогольних напоїв у місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, а також реалізації алкогольних виробів без наявності відповідної ліцензії. У той же час судовим рішенням від 11.09.2024 у справі № 552/5704/24 встановлена відсутність в діях ФОП ОСОБА_1 події і складу правопорушення щодо провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, а саме продажу алкогольних напоїв – кількох пляшок пива "Опілля", а тому відсутня фактична підстава для винесення Головним управлінням ДПС у Полтавській області оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 06.09.2024 за № 0127120901.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 по справі № 440/1547/25 позовні вимоги задоволено частково.
Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 06.09.2024 № 0127120901 - визнано протиправним та скасовано в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 21300,00 грн.
В решті оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а позовні вимоги у відповідній частині залишено без задоволення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що під час проведення фактичної перевірки встановлено та задокументовано факт реалізації алкогольних напоїв без будь-яких дозвільних документів, що підтверджується поясненнями продавця, оскільки фіскальний чек продавцем не видано, бо у ФОП ОСОБА_1 відсутній касовий апарат. Також вказує, що під час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 встановлено факт зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, що підтверджується описом залишків товару зроблений на момент проведення фактичної перевірки, що є додатком до акту фактичної перевірки.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДПС у Полтавській області відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.2 (наявність інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) п. 80.2, ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями, далі – ПК України), ст. 16 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (зі змінами та доповненнями, далі – Закону України № 481) та Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі – Закон України № 3817), на підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 16.08.2024 № 2350-П було проведено фактичну перевірку 08.01.2024 ФОП ОСОБА_1 , який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".
Правомірність порядку та підстав проведення перевірки позивачем не оспорюється. 
За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 21.08.2024 № 11466/16/31/РРО/ НОМЕР_1 /а.с. 17-18/, згідно висновку якого встановлено порушення, зокрема:
п. 7 ст. 16 Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовується в електронних сигаретах, та пального" - реалізації алкогольних напоїв без будь-яких дозвільних документів;
ст. 39 Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовується в електронних сигаретах, та пального" - зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв.
На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.09.2024 № 0127120901, яким застосовано штрафні (фінансові санкції) в розмірі 42600,00 грн /а.с. 14/.
Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування штрафних санкцій за невнесення до Єдиного реєстру місць зберігання може бути застосовано за сукупності таких умов:- у суб`єкта господарювання має бути ліцензія на право роздрібної торгівлі;- невнесеними до реєстру мають бути місця зберігання, розташовані за іншою адресою, ніж місце роздрібної торгівлі. Однак, у випадку позивача, ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними виробами відсутня, але підтверджено одичний факт продажу працівником ФОП ОСОБА_1 алкогольного виробу. Отже, суд вважає, що в даному випадку відсутній склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена підпунктом 35 пункту 2 статі 73 Закону № 3817-IX.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що є доведеним належним та допустимим доказом (поясненнями ОСОБА_2 від 16.08.2024) факт продажу алкогольних напоїв пива "Опілля корефей" 0,5 л по ціні 42,00 грн у кафе позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що позивачем рішення суду не оскаржується, а доводи апеляційної скарги відповідача стосуються виключно висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, рішення суду переглядається з урахуванням вимог ч. 1 ст. 308 КАС України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, колегія суддів зазначає наступне.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України регулюються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 за № 3817-ІX (далі – Закон № 3817-IX).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закон № 3817-IX для цілей цього Закону наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
алкогольний напій - напій, одержаний шляхом спиртового бродіння крохмалевмісної чи цукровмісної сільськогосподарської продукції або вироблений на основі спирту етилового та/або спиртового дистиляту, та/або іншого алкогольного напою, з вмістом спирту етилового понад 0,5 % об., який відповідає товарним позиціям 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 % об. та більше, що відповідає товарній підкатегорії 2103 90 30 00 та товарній підпозиції 2106 90 згідно з УКТЗЕД (пп. 2);
Єдиний реєстр місць зберігання - складова інформаційно-комунікаційної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що містить перелік місць зберігання із зазначенням відомостей, визначених цим Законом, про місцезнаходження місць зберігання та про заявників (пп. 26);
Єдиний реєстр ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, - складова інформаційно-комунікаційної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що містить перелік суб`єктів господарювання, яким надано ліцензії на право виробництва та/або на право оптової торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та/або на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та/або на право вирощування тютюну, на право ферментації тютюнової сировини (пп. 28);
ліцензіат - суб`єкт господарювання, якому надано ліцензію на право провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності (пп. 38);
ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності (пп. 40);
місце зберігання - місце, що використовується для зберігання спирту етилового, біоетанолу та спиртових дистилятів, або приміщення, що використовується для зберігання алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного реєстру місць зберігання. Склади тимчасового зберігання, митні склади, інші приміщення, призначені для зберігання товарів під митним контролем відповідно до Митного кодексу України, не підлягають внесенню до Єдиного реєстру місць зберігання (пп. 47);
надання ліцензії - надання суб`єкту господарювання права на провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про надання ліцензії на право провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності та внесення органом ліцензування відомостей про надану ліцензію до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального, а в передбачених цим Законом випадках - також шляхом набуття такого права автоматично (пп. 53).
Відповідно до норм ч. 1 ст. 17 Закону № 3817-ІХ, зберігання алкогольних напоїв здійснюється суб`єктом господарювання у місцях зберігання алкогольних напоїв, які внесені до Єдиного реєстру місць зберігання, на підставі однієї з таких ліцензій: на право виробництва алкогольних напоїв або на право оптової торгівлі алкогольними напоями, або на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру місць зберігання, крім випадків, визначених цим Законом.
Суб`єкт господарювання, який має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, має право зберігати алкогольні напої за місцем роздрібної торгівлі, без внесення таких місць зберігання до Єдиного реєстру місць зберігання.
Згідно із ст. 39 Закону № 3817-IX визначені положення про Єдиний реєстр місць зберігання, де зокрема, зазначено, що зберігання спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнової сировини, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється суб`єктом господарювання в місцях зберігання зазначених товарів (продукції), внесених до Єдиного реєстру місць зберігання, крім випадків, визначених цим Законом.
Суб`єкт господарювання, що отримав ліцензію на право виробництва алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, вносить до Єдиного реєстру місць зберігання лише місця зберігання, розташовані за іншою адресою, ніж місце виробництва таких товарів (продукції).
Суб`єкт господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, вносить до Єдиного реєстру місць зберігання лише місця зберігання, розташовані за іншою адресою, ніж місце роздрібної торгівлі такими товарами (продукцією).
Відповідно до п. 35 ч. 2 ст. 73 Закону № 3817-IX, зберігання спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання, - 100 відсотків вартості товарів (продукції), наявних у такому місці зберігання, але не менше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
Аналізуючи приписи ст. ст. 17, 39 Закону № 3817-IX, колегія суддів вважає, що зберігання алкогольних напоїв має здійснюватися суб`єктом господарювання виключно у місцях зберігання алкогольних напоїв, які внесені до Єдиного реєстру місць зберігання. При цьому, зберігання алкогольних напоїв здійснюється суб`єктом господарювання у місцях зберігання алкогольних напоїв, які внесені до Єдиного реєстру місць зберігання та які розташовані за іншою адресою, ніж місце роздрібної торгівлі такими товарами (продукцією), виключно на підставі відповідної ліцензії.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, застосування штрафних санкцій за невнесення до Єдиного реєстру місць зберігання може бути застосовано за сукупності таких умов: у суб`єкта господарювання має бути ліцензія на право роздрібної торгівлі; невнесеними до реєстру мають бути місця зберігання, розташовані за іншою адресою, ніж місце роздрібної торгівлі.
В межах спірних правовідносин судом встановлено та відповідачем не заперечується, що у позивача ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними виробами відсутня, але підтверджено одичний факт продажу працівником ФОП ОСОБА_1 алкогольного виробу, що в свою чергу призвело до правомірного притягнення його до відповідальності за п. 7 ст. 16 Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ - реалізації алкогольних напоїв без будь-яких дозвільних документів.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню у розмірі 21300,00 грн штрафних (фінансових) санкцій, застосованих за порушення статті 39 Закону № 3817-IX.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 по справі № 440/1547/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло   М.О. Семененко