ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2726/26 Справа № 202/3999/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Дніпровська міська рада,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 06 листопада 2025року, головуючий у суді першої інстанції Цитульський В.І.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог 
У червні 2016року ОСОБА_4 подав в суд позов проти ОСОБА_5 з вимогами про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані в квартирному (багатоквартирному) житловому будинку (літ. А-8) за адресою: АДРЕСА_1 ), загальною площею 7549,8кв.м.
Уточнивши у квітні 2018року позовні вимоги, ОСОБА_4 вимагав визнати за ним право власності на матеріали, обладнання, будівельні конструкції, конструктивні елементи будинку та іншого майна, що були використані в процесі будівництва, за адресою: АДРЕСА_2 , перелік яких наведений в позові та підтверджуються Висновком експертного будівельно-технічного дослідження №103/17 від 01 листопада 2017року.
Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 25 липня 2015року був укладений та посвідчений приватним нотаріусом договір позики. Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти з метою фінансування завершення Позичальником будівництва квартирного (багатоквартирного) житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 . 
Вказував, що на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку добровільного виконання зобов`язання за позикою, посвідченого приватним нотаріусом Мошковською Н.М., за реєстровим №1026, укладеним 10 вересня 2015року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , останній набув право власності на незавершене будівництво.
Зазначав, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), а тому позивач вимушений звернутись до суду із вимогою щодо визнання права власності на матеріали, обладнання, будівельні конструкції тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), оскільки майно, що передане ОСОБА_4 на підставі договору від 10 вересня 2015року, наразі перебуває у іншому вигляді, про що свідчать дані технічного паспорту, виготовленого станом на вересень 2017року. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2021року провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідача, оскільки відповідач у справі ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спірні правовідносини допускають правонаступництво.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Дніпра постановленою у судовому засіданні 28 липня 2025року, у зв`язку зі смертю позивача  ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також смертю відповідача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі залучено їх правонаступників, у якості позивача — ОСОБА_1 та у якості відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .   
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 06 листопада 2025року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Висновки суду першої інстанції ґрунтувались на тому, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту свого права та неправильно визначено відповідача. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
04 грудня 2025року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_6 , подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 06 листопада 2025року.
В апеляційній скарзі заявниця не погодилась з висновками суду та висловила вимогу про скасування рішення і просила позов задовольнити. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду заявниця пов`язувала з порушенням норм процесуального права, оскільки суддя Шевченківського районного суду м. Дніпра ОСОБА_7 не відповідав вимогам "незалежного та неупередженого суду, встановленого законом", а тому не міг вирішувати жодне питання, зокрема щодо вирішення справи по суті спору.
Доводи апеляційної скарги позивача по суті спору зводились до неврахування судом першої інстанції того, що захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та наразі спадкоємець ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою про визнання права власності на матеріали, обладнання, будівельні конструкції, конструктивні елементи будинку та іншого майна, що були використані в процесі будівництва на підставі частини третьої статті 331 ЦК України, за якою до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Наголошувала, що фактично спірне майно було створено за рахунок коштів спадкодавця ОСОБА_4 , а якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, зокрема право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва. 
Зазначала, що третя особа Дніпровська міська рада не надала доказів, що матеріали, обладнання, будівельні конструкції, конструктивні елементи будинку та іншого майна, що були використані в процесі будівництва стосуються прав Дніпровської міської ради. У Дніпровської міської ради відсутні докази підтвердження придбання майна, що були використані в процесі будівництва, а тому вважає хибним висновок суду про неналежність відповідача у даній справі.
Скаржниця також вказувала, що Дніпровська міська рада протиправними рішеннями, поза межами своїх повноважень, привласнила нерухомість, яку за Дніпровською міською радою зареєстровано на підставі рішення яке втратило чинність, а територіальна громада не може на підставі власного рішення набути право власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятий до експлуатації.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
05 грудня 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду витребувано з Шевченківського районного суду міста Дніпра цивільну справу №202/3999/16-ц; та 12 грудня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду 16 грудня 2025року суддею Свистуновою О.В. взято самовідвід у даній цивільній справі №202/3999/16-ц.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2025року визначено склад колегії суддів у складі: головуючого судді Гапонова А.В., суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.
Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2026року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 06 листопада 2025року та призначено справу до розгляду на 03 лютого 2026року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2026року заяву судді Гапонова А.В. про самовідвід задоволено. Передано справу №202/3999/16 до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу справи відповідно до статті 33 ЦПК України.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2026року визначено склад колегії суддів у складі головуючого судді Красвітної Т.П., суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2026року заяву судді Красвітної Т.П. про самовідвід в цивільній справі задоволено.
Цивільну справу передано до канцелярії суду для автоматизованого розподілу відповідно вимог ст. 33 ЦПК України.
Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду після проведення повторного розподілу судової справи, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) – Никифоряк Л.П., судді: Ткаченко І.Ю., Пищида М.М.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2026року прийнято справу до свого провадження.
12 лютого 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 31 березня 2026року.
31 березня 2026року розгляд справи було відкладено на 21 квітня 2026року.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
21 лютого 2014року Дніпропетровською міською радою з ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1669га, кадастровий номер 1210100000:02:422:0113, по фактичному розміщенню незавершеного будівництва, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , строком на два роки.
Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 15 жовтня 2014року №553-р незавершеному будівництву по АДРЕСА_4 , відповідно до ситуаційної схеми розміщення.
10 вересня 2015року, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку добровільного виконання зобов`язання за позикою від 25 липня 2015року, ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно, незавершене будівництво квартирний (багатоквартирний) житловий будинок, що розташований на АДРЕСА_2 , що складається з цокольного поверху літ. А, загальною площею 1 088,8кв.м, готовністю 44%.
Розпорядженням виконуючого обов`язки Дніпропетровського міського голови від 24 листопада 2015року №882-р вулиця Плеханова перейменована на вулицю Князя Володимира Великого.
Рішенням Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017року №80/24 «Про присвоєння адреси незавершеному будівництвом багатоквартирному будинку по АДРЕСА_5 », незавершеному будівництвом багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_6 присвоєно адресу АДРЕСА_7 .
Рішенням Дніпровської міської ради від 20 грудня 2017року №47/28 «Про врегулювання питань пов`язаних з подальшим використанням об`єкта нерухомого майна», визначено об`єктом права комунальної власності територіальної громади місті Дніпра, в особі Дніпровської міської ради, об`єкт нерухомого майна: незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок літ. А, за адресою: АДРЕСА_6 .
За територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради зареєстровано право комунальної власності на об`єкт нерухомого майна – незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок загальною площею 13 198,3кв.м. по АДРЕСА_7 . Підстава для державної реєстрації – рішення Дніпровської міської ради від 20 грудня 2017року №47/28.
Водночас, у відповідності з рішенням Дніпропетровської міської ради №56/47 від 29 січня 2014року та від 02 лютого 2014року №216/8 ОСОБА_5 було надано в оренду земельну ділянку по фактичному розміщенню незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . 21 лютого 2014року між Дніпропетровською міською радою і ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки по фактичному розміщенню незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , і який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., за реєстровим номером №264 і зареєстрований в Державному земельному кадастрі 21 лютого 2014року по номеру 1210100000:02:422:0113. 
Між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_5 07 лютого 2014року був укладений попередній договір № 1 про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно – транспортної інфраструктури м. Дніпропетровськ. У п. 1 договору вказано, що «Забудовника ТОВ «Ейфєль» замінити на Забудовника гр. ОСОБА_5 ». 
На підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку добровільного виконання зобов`язання за позикою, посвідченого приватним нотаріусом Мошковською Н.М., за реєстровим №1026, укладеним 10 вересня 2015року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , останній набув право власності на незавершене будівництво.
Вказані обставини були встановлені судами у справі №200/8683/16-ц.
Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На підтвердження понесення витрат на будівництво будинку стороною позивача долучено товарно-транспортні накладні, рахунки, документи про якість товару тощо.
Висновком експертного будівельно-технічного дослідження №103/17 від 01 листопада 2017року було встановлено перелік та вартість матеріалів, конструкцій, обладнання за адресою: АДРЕСА_2 /том V а.с.189-205/.
Згідно довідок нотаріусів вбачається, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями за законом є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем є ОСОБА_1 /том VII а.с.58,59/. 
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У своїх висновках про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вирішального значення надав тому, що спірний об`єкт незавершеного будівництва є самочинним будівництвом, що також встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили. Та на даний час право власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва зареєстровано за територіальною громадою, відтак належним відповідачем у даній справі є Дніпровська міська рада.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримані норми матеріального права і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 
Визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування питання про те, чи має позивачка право на захист власності у вигляді матеріалів, обладнання, будівельних конструкцій, що були використані в процесі будівництва на підставі частини третьої статті 331 ЦК України, за встановлених у справі обставин. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства /частини перша та друга статті 15 ЦК України/.
За змістом частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника /пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018року у справі № 925/1265/16/.
Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними /пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019року у справі № 310/11024/15-ц/.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.
Як вказує позивач та не оспорюється сторонами у справі, незавершене будівництво за адресою АДРЕСА_8 було зведене ТОВ «Ейфєль» за договором підряду в капітальному будівництві №42/10-08 від 03 жовтня 2008року, укладеним між ТОВ «Ейфєль» та ТОВ «Гідроспецбудмонтаж» на земельній ділянці (кадастровий номер 1210100000:02:422:0113), переданій в оренду ТОВ «Ейфєль» на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 142/26 від 26 грудня 2007року. 
В договорі оренди земельної ділянки від 20 березня 2008року в п. 5 вказано: «земельна ділянка передається в оренду для проектування та будівництва дитячо-юнацької спортивної школи (з реконструкцією існуючої будівлі) та будівлі апартаментів 1 черга. Цільове призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови». 
Майно зведено на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 293/01-08 від 27 серпня 2008року виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, проект отримав комплексне заключення ДП ДОС «Укрінвестекспертизи» шістьох експертів. 
Зазначене майно вибуло з володіння ТОВ «Ейфєль» внаслідок його реалізації на аукціоні з продажу арештованого майна боржника ТОВ «Ейфєль» від 02 липня 2012року, проведеного в межах виконавчого провадження Бабушкінським відділом ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції. 
За встановлених у справі обставин, в подальшому забудовника ТОВ «Ейфєль» замінено на ОСОБА_5 , а потім на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя на ОСОБА_4 .
Отже підтверджено, що саме ОСОБА_4 набув прав забудовника та фактично являвся забудовником вищевказаного будівництва.
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу /статті 1217, 1223 ЦК України)/.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті /статті 1218 ЦК України/.
Якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України.
Як встановлено, після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем є його дочка ОСОБА_1 , тож вона успадкувала після смерті батька в тому числі і його права та обов`язки як забудовника.
Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва врегульований статтею 331 ЦК України, за приписами частини другої якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Одночасно частиною третьою статті 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (абзац перший). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.
Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. 
Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати особі на праві приватної власності.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2019року у справі № 308/2695/16-ц (провадження № 61-23200св18) зробив висновок про те, що … [системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.
Відтак об`єкт незавершеного будівництва за визначенням частини третьої статті 331 ЦК України за своєю правовою природою є сукупністю будівельних матеріалів, які є майном, що належить забудовнику.
Поняття ж самочинного будівництва, правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені у статті 376 ЦК України, яка унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.
Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України). Проте в окремих випадках стаття 376 ЦК України передбачає можливість визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.
Тож, поняття «об`єкт незавершеного будівництва» (частина третя статті 331 ЦК України) та «самочинно збудований об`єкт» (частина перша статті 376 ЦК України) мають різний правовий статус та відмінне законодавче регулювання.
Як зазначено вище, чинне законодавство передбачає можливість набуття особою за певних умов права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна за рішенням суду.
У той же час об`єкт незавершеного будівництва є лише сукупністю належних забудовнику будівельних матеріалів і наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва чи його поділу не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ – об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини другої статті 331 ЦК України, оскільки не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію в загальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно.
Як встановлено у цій справі, заявлені ОСОБА_4 позовні вимоги не обґрунтовувались приписами статті 376 ЦК України, а визнання права власності за його спадкоємицею на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва ні за яких умов не спричиняє правового наслідку у вигляді отримання таким майном (сукупністю будівельних матеріалів) статусу новоствореного нерухомого майна.
За обставинами цієї справи ОСОБА_4 здійснив самочинне будівництво та не оформив право власності на відповідний об`єкт, при цьому зберіг за собою право власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, з яких цей об`єкт споруджений.
У зв`язку з цим позивач, а в подальшому його спадкоємець, просив суд визнати за ним право власності на матеріали, обладнання тощо, використані у процесі будівництва.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023року у справі №511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) не вирішувала питання щодо належності/неналежності способів поділу такого майна та сформувала загальний висновок, що за умови неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.
Стала практика Верховного Суду (Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду України) свідчить про те, що за умови неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку, зокрема якщо такий поділ можливий з дотриманням будівельних норм і правил, або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.
Фактично спірне майно було створено за рахунок коштів спадкодавця ОСОБА_4 , а якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, зокрема право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва. 
Тож визнання права власності за особою на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку є цілком законним.
Водночас відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції керувався тим, що в даному спорі мова йде не зовсім про сукупність будівельних матеріалів використаних в процесі будівництва спірного об`єкту нерухомого майна, оскільки за територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради зареєстровано право комунальної власності на об`єкт нерухомого майна – незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок загальною площею 13 198,3кв.м. по АДРЕСА_7 . Підстава для державної реєстрації – рішення Дніпровської міської ради від 20 грудня 2017року №47/28.
Та в даній справі не вирішувався спір про те, чи були передбачені законом підстави для визнання за органом місцевого самоврядування права власності на спірний об`єкт за собою, втручання ним у право, та чи діяла громада законно чи з перевищенням повноважень чи дії органу громади який не створив право зводились до того, що він лише зафіксував правовий статус об`єкта, який відповідав ознакам нерухомого майна. 
Тобто узгоджуються із вимогами чинного законодавства висновки суду першої інстанції про те, що спір між забудовниками щодо будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва незавершеного житлового будинку ставиться в залежність від того чи були законні підстави для переходу права до громади, в особі Дніпровської міської ради і в залежності від цього чи зберігає забудовник право на будівельні матеріали. 
Вважаючи, що спірний об`єкт незавершеного будівництва є самочинним будівництвом, що також встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили та на даний час право власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва зареєстровано за територіальною громадою, неможливо вирішити наявний спір про будівельні матеріали, використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку без вирішення питання про правомірність набуття права власності на спірний об`єкт органом влади в адміністративному порядку і наявності в нього відповідних повноважень на такі дії – що не охоплювалось предметом спору в даній справі так як Дніпровська міська рада не була залучена до участі в даній справі в якості відповідача і позивач не заявляв наведених вимог про правомірність набуття останньою права на спірний об`єкт.
Суд не може встановити право на об`єкт чи матеріали якщо є невизначеним питання про правомірність набуття органом влади права на спірне майно і взагалі питання про те, чи наявний об`єкт (об`єкт як цілісність), в розумінні положень законодавства України, на який громада могла б набути право власності.
Заразом відмова органу влади в прийнятті спірного об`єкту в експлуатацію не припиняє право власності забудовника на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку однак вирішення цього питання є похідним від правомірності набуття права органом влади на спірний об`єкт незавершеного будівництва. 
Відтак належним відповідачем у даній справі є Дніпровська міська рада, яка виступила набувачем права на спірне майно і питання правомірності такого набуття.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав повну оцінку та правильно застосував норми матеріального і процесуального права.
Отже, суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити без задоволення апеляційну скаргу та без зміни рішення суду першої інстанції.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу  ОСОБА_1 .
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 06 листопада 2025року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 квітня2026року.

Судді: