П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/11953/25	
Суддя першої інстанції - Лісовська Н. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року у справі №400/11953/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якій просила:
- визнати протиправними дії щодо не нарахування та невиплати відносно ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період 01 червня 2016 року по 16 жовтня 2025 року день проведення фактичного розрахунку індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період 01 червня 2016 року по 16 жовтня 2025 року проведення фактичного розрахунку індексації грошового забезпечення у відповідності до Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Суд першої інстанції зазначив, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Виконання судового рішення від 19 вересня 2025 року по справі №400/4564/25 відбулось у місяці, в якому воно вступило в законну силу, і відповідно відповідачем не порушено строк виплати доходу, який був нарахований позивачу на виконання вказаного рішення суду.
Крім того, суд вказав на те, що частина 2 статті 2 Закону №2050-ІІІ та пункт 3 Порядку №159 було доповнено Законом України №1214-ІХ від 04 лютого 2021 року у частині включення до переліку доходів, що підлягають компенсуванню – суми індексації грошових доходів громадян. А, отже, компенсація у зв`язку із втратою частини доходів підлягає не виплачена індексація в період після внесення змін у Закон №2050-ІІІ та Порядок №159, тобто з 04 лютого 2021 року, а та невиплачена індексація в період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2017 року не підлягає компенсуванню, враховуючи те, що нормативні акти, які урегульовували це питання не відносили індексацію в окремий вид доходу, що підлягає компенсуванню.
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року у справі №400/11953/25.
Апелянт вважає що оскільки, з вини відповідача не було вчасно нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, а відтак, відповідач повинен був здійснити виплату таких коштів з одночасною виплатою суми компенсації. Невиплата апелянту суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата індексації грошового забезпечення апелянта, є порушенням його прав на отримання такої компенсації.
Просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
18 травня 2026 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначив, що законна підстава для компенсації індексації, як окремого виду доходу, який несвоєчасно виплачений виникла з 04 лютого 2021 року після внесення Законом України №1214-ІХ доповнень у вищезазначені нормативні акти, а тому судової практики Верховного Суду з приводу цього питання взагалі не має та справи, на які посилається апелянт застосовувати не можна.
Індексація грошових доходів підлягає компенсації у зв`язку із порушенням строку виплати тільки та, яка утворилася після внесення змін у ст.2 Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", тобто компенсації у зв`язку із втратою частини доходів підлягає не виплачена індексація за період з 04 лютого 2021 року (після внесення змін у Закон та в Порядок), а та індексація до грошового забезпечення, яка мала місце з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2017 року, яку виплачував відповідач не підлягає компенсуванню, бо нормативні акти, які урегульовували це питання не відносили індексацію в окремий вид доходу, що підлягає компенсуванню.
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року у справі №400/11953/25.
25 травня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
10 червня 2026 року справа призначена до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ з 25 квітня 1995 року по 06 листопада 2015 року та з 07 листопада 2015 року по 12 лютого 2020 року в Національній поліції України. 
З 13 лютого 2020 року позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року по справі №400/4564/25 зобов`язано ГУНП в Миколаївській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2017 року.
На виконання вказаного рішення суду відповідач відповідно до платіжної інструкції № 5961 від 16 жовтня 2025 року перерахував позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2017 року у розмірі 3206,41 грн.
23 жовтня 2025 року позивач направила заяву до ГУНП в Миколаївській області з проханням повідомити, чи входить в нараховану суму компенсація сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою КМУ 15 січня 2004 року №44, а також надати завірені належним чином платіжні документи, які підтверджують безготівкове зарахування коштів на рахунок.
Листом від 05 листопада 2025 року №193510-2025 відповідач повідомив, що індексація грошового забезпечення за період 01 червня 2016 по 30 листопада 2017 року згідно рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року по справі №400/4564/25 була розрахована та виплачена 16 жовтня 2025 року на загальну суму 3982,70 грн, а саме: ПДФО (18 %) в сумі 607,53 грн (ПІ №5957 від 16 жовтня 2025 року), військовий збір (1,5 %) в сумі 168,76 грн (ПІ №5956 від 16 жовтня 2025 року), перерахування на картковий рахунок суми індексації грошового забезпечення 3206,41 грн (ПІ №5961 від 16 жовтня 2025 року). Також, відповідач надав копії платіжних інструкцій №5956, №5957, №5961 від 16 жовтня 2025 року. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальний закон, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі це Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
В силу статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України (далі - Закон №1282-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з положеннями статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників (далі - Порядок №1078).
У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21 лютого 2001 року №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Приписи абз.1 п.4 Порядку №159 визначають, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Спірні правовідносини у цій справі виникли щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період з 01червня 2016 року по 16 жовтня 2025 року.
Колегія суддів вказує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 13 січня 2020 року в справі №803/203/17, від 14 травня 2020 року у справі №816/379/16, від 30 вересня 2020 року у справі №280/676/19, від 15 жовтня 2020 року в справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року в справі №240/6583/20, від 05 липня 2022 року в справі №420/7633/20, від 29 березня 2023 року в справі №120/9475/21-а, від 12 вересня 2024 року в справах №400/5837/23, №240/18489/23, від 10 жовтня 2024 року в справі №280/5397/19, від 18 грудня 2024 року в справі №755/15005/23 та багатьох інших досліджував питання правової природи компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та умов її здійснення.
В указаних постановах Верховний Суд зазначав, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.
Тобто компенсація за порушення строків виплати доходу виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата, індексація тощо) особи (працівника) з вини відповідача (роботодавця) не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари і послуги.
Виплата компенсації втрати частини доходів проводиться незалежно від порядку і підстав їх (доходів) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
У справі встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі №400/4564/25 зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача за період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2017 року індексацію грошового забезпечення.
Заборгованість за вказаним судовим рішенням відповідач виплатив позивачеві 16 жовтня 2025 року. Водночас, нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати відповідних сум індексації грошового забезпечення з 01 червня 2016 року по 16 жовтня 2025 року відповідач не здійснив.
Слід зазначити, що у постановах від 14 травня 2019 року у справі №804/2994/18, від 23 грудня 2020 року у справі №640/7975/15-а, від 05 липня 2022 року у справі №420/7633/20 Верховний Суд виходив з того, що право особи на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати виникає з моменту фактичного порушення строку виплати доходу. Тобто, така компенсація підлягає нарахуванню за весь період невиплати відповідного доходу.
Аналогічний підхід Верховний Суд застосував у постанові від 24 січня 2025 року у справі № 380/1607/24, зазначивши, що право на компенсацію втрати частини доходу в особи пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Компенсація, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Порядком №159, виплачується саме у разі порушення строків виплати доходу, а не у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі судового рішення, несвоєчасного виконання рішення суду тощо.
У зазначеній справі Верховний Суд не погодився із позицією суду апеляційної інстанції, що відповідач порушив строки виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 21 червня 2018 року й що саме з цієї дати останній має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації, вказавши на те, що моментом неправомірної невиплати відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення, що встановлено судовими рішеннями у справі №380/1815/22, є саме 01 січня 2016 року.
Такий правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною також і в постанові від 04 вересня 2025 року у справі №420/16557/24.
Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати нараховується за весь період невиплати доходу, включно з днем фактичної виплати.
При цьому колегія суддів критично ставиться до позиції суду першої інстанції в частині того, що компенсація у зв`язку із втратою частини доходів підлягає не виплачена індексація в період після внесення змін у Закон №2050-ІІІ та Порядок №159, тобто з 04 лютого 2021 року, а та невиплачена індексація в період з 01 червня 2016 року по 30 листопада 2017 року не підлягає компенсуванню, враховуючи те, що нормативні акти, які урегульовували це питання не відносили індексацію в окремий вид доходу, що підлягає компенсуванню.
Згідно ст.2 Закону №2050-ІІІ, що діяв в редакції до внесення змін Законом України №1214-ІХ від 04 лютого 2021 року, під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. 
Оскільки індексація входить до складу грошового забезпечення, то поняття "грошове забезпечення", що містить ст.2 Закону №2050-ІІІ, що діяв в редакції до внесення змін Законом України №1214-ІХ від 04 лютого 2021 року, включає цю частину доходів для нарахування компенсації.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись статтями 139, 242-244, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період 01 червня 2016 року по 16 жовтня 2025 року (день проведення фактичного розрахунку індексації грошового забезпечення).
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період 01 червня 2016 року по 16 жовтня 2025 року проведення фактичного розрахунку індексації грошового забезпечення у відповідності до Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (код ЄДРПОУ 40108735) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 копійок (за подання позовної заяви в сумі 1211,20 грн та апеляційної скарги в сумі 1816,80 грн).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Суддя доповідач С.В. Дегтярьова
Судді А.В. Крусян
О.В. Яковлєв