УХВАЛА

08 червня 2026 року 
м. Київ
справа №240/25004/25
адміністративне провадження № К/990/23851/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н. В.,
суддів: Тацій Л. В., Стеценка С. Г.,
перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року у справі № 240/25004/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також позивачка) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі також відповідач), у якому просила визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (щодо проведення нарахування та виплати пенсії по інвалідності без виконання вимог частини 4 статті 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІI «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІI), постанов Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», від 24 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», від 25 лютого 2025 року № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та зобов`язання провести нарахування пенсії з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115 та здійснити виплату такої з урахуванням раніше виплачених сум. 
05 березня 2026 року рішенням Житомирського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року, відмовлено в задоволенні позову.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду позивачка подала касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 25.05.2026.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі позивачка з посиланням на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки на час розгляду справи судами попередніх інстанцій відсутній висновок щодо права на індексацію пенсії по інвалідності осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до частини четвертої статті 54 Закон № 796-ХІI, шляхом застосування коефіцієнтів збільшення у випадку, коли розмір такої пенсії обчислено виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Слід зауважити, що 15.05.2025 Верховний Суд у справі № 240/16039/25 сформулював правовий висновок щодо права на індексацію пенсії по інвалідності осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до частини четвертої статті 54 Закон № 796-ХІI, шляхом застосування коефіцієнтів збільшення у випадку, коли розмір такої пенсії обчислено виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зазначив, що у тій справі позивачка має право на пенсію відповідно до редакції Закону №230/96-ВР, поновленої після рішень Конституційного Суду від 07.04.2021 та 03.04.2024, які визнали неконституційними спроби Верховної Ради делегувати уряду визначення мінімальних розмірів пенсій для чорнобильців та знизити рівень їхнього соціального захисту нижче раніше гарантованого. Водночас ключовим у справі стало питання не самого розміру пенсії, а способу її індексації.
Верховний Суд, спираючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 13.03.2025 у справі № 400/6254/24, констатував: застосування коефіцієнтів збільшення передбачено лише для пенсій, обчислених виходячи із заробітку (тобто з фіксованої розрахункової бази), тоді як пенсія позивачки розрахована на основі мінімальної пенсії за віком, прив`язаної до прожиткового мінімуму. Оскільки прожитковий мінімум щороку переглядається законом про держбюджет з урахуванням інфляції, застосування до нього ще й коефіцієнтів збільшення означало б подвійну індексацію того самого показника. З огляду на це підстав для додаткового перерахунку пенсії із застосуванням спірних коефіцієнтів немає, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові є правильними.
Оскаржувані судові рішення у цій справі узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 15.05.2025 у справі у справі № 240/16039/25, тому немає підстав вважати, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове або суспільне значення.
При цьому виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, належним чином не обгрунтовує. Такі твердження є загальними і свідчать виключно про незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями. 
Отож Верховний Суд відхиляє твердження скаржниці про те, що справа має для неї виняткове значення, оскільки оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржниця належних обґрунтувань не наводить.
Отже, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що склалася з приводу спорів цієї категорії, значна кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, не дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у цій справі як у справі незначної складності підлягають касаційному оскарженню.
Оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності та розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, позивачка у касаційній скарзі не довела підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані рішення та постанова суду апеляційної інстанції можуть бути переглянуті в касаційному порядку.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За викладених обставин слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 березня 2026 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року у справі № 240/25004/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу, в порядку, визначеному статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. В. Шевцова
Л. В. Тацій
С. Г. Стеценко