П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/1566/26	
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.
Дата і місце ухвалення: 20.03.2026 р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі №420/1566/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати позивачу основного розміру пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року №230/96-ВР, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 01.08.2025 року здійснити перерахунок, нарахування та виплату позивачу основного розміру пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року №230/96-ВР, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, виходячи із 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII, у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.1996 року №230/96-ВР.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, виходячи із 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.1996 року №230/96-ВР, починаючи з 01.08.2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою довільної форми, яка була розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян», у зв`язку з чим надісланий лист не є рішенням про відмову у перерахунку пенсії та не є індивідуальним актом. 
Крім того, апелянт вважає, що після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 Верховна Рада України виконала покладений на неї обов`язок шляхом прийняття Закону України від 29 червня 2021 року №1584-ІХ, а тому відсутні підстави для застосування частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року №230/96-ВР. 
Також апелянт стверджує, що суд першої інстанції, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок пенсії, втрутився у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду та вийшов за межі завдань адміністративного судочинства, а рішення ухвалив без належної оцінки всіх обставин справи та доводів відповідача.
У зв`язку із цим апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка заперечувала проти її задоволення, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи, яка пов`язана з наслідками аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), на підтвердження чого надано посвідчення серії НОМЕР_1 .
На підтвердження наявності інвалідності ІІ групи також надано довідку МСЕК серії 2-18 ОА №054618.
На думку позивача, враховуючи прийняття 07.04.2021 року Конституційним Судом України рішення №1-р(ІІ)/2021, відповідно до положень частини третьої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вона має право на отримання пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а тому звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просила перерахувати її пенсію по інвалідності у зазначеному розмірі.
19.12.2025 року листом Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачу у задоволенні її заяви.
Не погоджуючись із зазначеною відмовою пенсійного органу, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 03 квітня 2024 року №4-р(І)/2024 Закон України №1584-ІХ не може вважатися належним виконанням рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021, оскільки встановлені ним мінімальні розміри пенсії є меншими, ніж гарантовані статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року №230/96-ВР. З огляду на це суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на перерахунок пенсії по інвалідності виходячи із 8 мінімальних пенсій за віком, визнав протиправними дії відповідача щодо відмови у такому перерахунку та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити відповідний перерахунок і виплату пенсії з 01 серпня 2025 року з урахуванням раніше виплачених сум. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також рішеннями Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 та від 03 квітня 2024 року №4-р(І)/2024.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у випадках, передбачених законом.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд перевіряє, чи прийнято рішення, вчинено дію або допущено бездіяльність суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Статтею 49 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Частиною четвертою статті 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону України від 06 червня 1996 року №230/96-ВР було гарантовано, що розмір пенсії особам з інвалідністю ІІ групи, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, не може бути меншим восьми мінімальних пенсій за віком.
Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VIII зазначене правове регулювання було змінено, а визначення мінімальних розмірів таких пенсій віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 відповідні положення Закону №76-VIII визнано неконституційними. При цьому Конституційний Суд України встановив, що у разі неприведення законодавства у відповідність із цим Рішенням застосуванню підлягає частина четверта статті 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР.
Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що Верховна Рада України виконала зазначене рішення Конституційного Суду України шляхом прийняття Закону України від 29 червня 2021 року №1584-ІХ.
Колегія суддів відхиляє наведені доводи апеляційної скарги з огляду на таке.
Рішенням Конституційного Суду України від 03 квітня 2024 року №4-р(І)/2024 встановлено, що прийняття Закону №1584-ІХ не забезпечило відновлення гарантованого рівня соціального захисту, оскільки ним повторно запроваджено мінімальні розміри пенсій, нижчі від гарантованих редакцією Закону №230/96-ВР. Таким чином, Конституційний Суд України фактично констатував, що законодавцем не було усунуто конституційний дефект, встановлений Рішенням від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 грудня 2024 року у справі №240/1121/24, від 12 грудня 2024 року у справі №240/2858/24, від 11 лютого 2025 року у справі №240/1123/24 та від 04 листопада 2025 року у справі №580/5022/24, у яких Верховний Суд дійшов висновку, що прийняття Закону України №1584-ІХ не усунуло конституційний дефект, встановлений Рішенням Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021, а тому під час вирішення таких спорів застосуванню підлягає стаття 54 Закону України №796-ХІІ у редакції Закону України від 06 червня 1996 року №230/96-ВР.
Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на те, що звернення позивача було розглянуто виключно як звернення громадянина.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії. За результатами її розгляду Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області фактично відмовило у проведенні такого перерахунку. Отже, визначальними у цьому випадку є не форма документа, а його зміст та юридичні наслідки, оскільки саме зазначеним листом відповідач реалізував владні управлінські повноваження щодо вирішення питання про перерахунок пенсії, що, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є предметом судового контролю.
Не можуть бути прийняті й доводи апеляційної скарги про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження відповідача.
Дискреційні повноваження передбачають можливість вибору суб`єктом владних повноважень між кількома правомірними варіантами поведінки. Натомість у спірних правовідносинах після встановлення судом усіх юридично значимих обставин закон не залишав відповідачу можливості діяти на власний розсуд.
За таких обставин, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог закону, суд першої інстанції не підмінив собою суб`єкта владних повноважень, а застосував передбачений статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України ефективний спосіб захисту порушеного права.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи та незгоди апелянта з наданою їм правовою оцінкою, однак не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, належним чином дослідив і оцінив зібрані докази, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни судового рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі №420/1566/26- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках та у строки, визначені статтею 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук