ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

29607, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, тел.(0382)71-81-84
_______________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"21" травня 2026 р. Справа № 924/291/26 
м. Хмельницький
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Яроцького А.М., при секретарі судового засідання Гайдуку Д.О., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит капітал"
до Фізичної особи - підприємця Ловцової Ірини Олегівни
про стягнення 108 409,57 грн.

Представники сторін: не з`явилися

Процесуальні дії по справі, заяви, клопотання.
19.03.2026 до Господарського суду Хмельницької області через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит капітал" до Фізичної особи - підприємця Ловцової Ірини Олегівни про стягнення 108 409,57 грн., з яких 80 353,81 грн. заборгованість по тілу кредиту та 28 055,76 грн. заборгованість по відсотках, заявлених на підставі кредитного договору №011/2563/00700956 від 01.11.2019 року та договору відступлення права вимоги №114/2-56 від 13.12.2022.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.03.2026 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яроцькому А.М.
Ухвалою суду від 21.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою встановлено строки для подачі відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, визначено дату проведення підготовчого засідання у справі.
25.03.2026 через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив, клопотання про витребування доказів та про зменшення судових витрат на правничу допомогу. 
01.04.2026 через підсистему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 21.04.2026 у задоволенні клопотання відповідачки про витребування доказів від 25.03.2026 відмовлено, встановлено ФОП Ловцовій І.О. строк для подачі заперечень на відповідь на відзив до 28.04.2026. Вказаною ухвалою підготовче засідання у справі №924/291/26 відкладено на 10:00 год. 07 травня 2026 року з викликом ФОП Ловцової Ірини Олегівни та уповноваженого представника ТОВ "Фінансова компанія "Кредит капітал" у підготовче засідання у справі №924/291/26.
27.04.2026 через підсистему "Електронний суд" від представниці ТОВ "Фінансова компанія "Кредит капітал" Сапотюк Соломії-Христини Юріївни надійшла заява, в якій остання просила забезпечити проведення судового засідання призначеного на 07.05.2026 у справі №924/291/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 27.04.2026 вищевказану заяву задоволено, судове засідання, яке відбудеться о 10:00 год. 07.05.2026 визначено провести в режимі відеоконференції за участю представниці ТОВ "Фінансова компанія "Кредит капітал" Сапотюк С.-Х.Ю.
У підготовчому засіданні 07.05.2026 судом постановлено ухвалу, з занесенням до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 11:30 год. 21.05.2026.

Виклад позицій учасників судового процесу.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит капітал" звернулось з позовом до Фізичної особи - підприємця Ловцової Ірини Олегівни про стягнення 108 409,57 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про неналежне виконання відповідачкою умов укладеного з АТ "Райффайзен Банк Аваль" кредитного договору №011/2563/0070956 від 01.11.2019, право вимоги за яким передано позивачу як новому кредитору у відповідності до договору відступлення права вимоги №114/2-56 від 13.12.2022. Звертає увагу на те, що у п. 11.4 договору збільшено строк позовної давності до п`яти років, відтак останній не пропущено. З огляду на прострочення оплати за кредитним договором, позивач просить стягнути 80353,81 грн. боргу по тілу кредиту та 28056,76 грн. заборгованості по відсоткам обрахованим за період з 02.07.2021 по 14.12.2022. Окремо у позовній заяві міститься вимога про стягнення з відповідачки 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу з наведеними видами отриманої правничої допомоги. У позовній заяві ТОВ "ФК "Кредит капітал" просило розглядати справу за відсутності представника останнього.
Відповідачка у відзиві стверджує, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів видачі банком кредиту у заявленій сумі, їх отримання Ловцовою І.О. та розміру заборгованості, зокрема відсутні первинні документи про отримання коштів, виписки по рахунку відповідачки в АТ "Райффайзен Банк Аваль", докази їх використання будь-яким способом. У відзиві звертається увага на виписку подану без підпису уповноваженої особи та ідентифікуючих даних, та розрахунок заборгованості, який на думку відповідачки, не є належним доказом у справі. 
ФОП Ловцова І.О. заперечує щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн., оскільки останній є професійним учасником ринку фінансових послуг і заявлені витрати не є для нього фактичними, неминучими та необхідними, такими, що не відповідають критеріям розумності, справедливості, добросовісності, фактичності, неминучості та необхідності. За змістом відзиву поданий позов про стягнення боргу з відповідачки не є індивідуальним, оскільки позивач відповідно до наданого ним договору придбав право вимоги до тисяч боржників по споживчим кредитам на схожих умовах тільки по 1 договору відступлення прав вимоги, а адвокат працює з аналогічними справами постійно. При цьому, з наданої копії договору та акту вбачається постійне представництво адвокатом позивача і в інших подібних справах (статті 1, 2 договору). Відповідачка стверджує, що спір є типовим, кількість документів є незначною, позовна заява незначної складності для кваліфікованого юриста, а у окремій консультації та погодженні правової позиції не було потреби. На думку відповідачки, достатньою є компенсація 1000,00 грн. за підготовку лише позовної заяви, а позивач міг представляти свої інтереси в порядку самопредставництва у відповідності до ст. 56 ГПК України. У відзиві відповідачка просить у зв`язку з військовим станом та віддаленим місцезнаходженням розглянути і задовольнити всі подані стороною відповідача клопотання без особистої участі останньої у судовому засіданні та у позові відмовити.
У відповіді на відзив позивач вказав, що у виписці по рахунку чітко відображено, що 01.11.2019 року на рахунок фізичної особи-підприємця Ловцової Ірини Олегівни було зараховано грошові кошти у сумі 140 000 грн., відтак банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Позивач стверджує, що виписка сформована в електронній формі та підписана кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи AT «Райффайзен Банк Аваль», а тому є належним первинним документом та доказом у справі. На думку позивача, сума витрат на правову допомогу є обґрунтованою, співмірною з фактичним обсягом наданих послуг та доцільною в межах цієї справи. Зауважує, що чинне процесуальне законодавство не ставить право сторони на залучення професійної правничої допомоги у залежність від наявності або відсутності у неї штатних юристів та позивач самостійно визначає спосіб захисту своїх прав, у тому числі щодо залучення адвоката. 
Представники сторін в судове засідання 21.05.2026 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції від 07.05.2026 за участю представниці позивача, а також надісланням та доставкою відповідачці ухвали суду від 07.05.2026 до електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі згідно довідки про доставку електронного листа від 07.05.2026. 
Будь-які не розглянуті судом клопотання, подані учасниками процесу в межах розгляду справи, в матеріалах справи №924/291/26 відсутні.
Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання учасників справи, за умови, що їх належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності таких учасників, враховуючи той факт, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, клопотання позивача про розгляд справи без участі представника останнього та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи.

Обставини, які є предметом доказування у справі, та докази, якими сторони підтверджують або спростовують їх наявність.
29.10.2019 ОСОБА_1 подала анкету-заяву до АТ "Райффайзен Банк Аваль" на отримання кредиту (вх. №Д1-В91/61-953) в розмірі 140 000,00 грн.
За змістом заяви від 01.11.2019 Ловцова І.О. просила перерахувати кредитні кошти на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий в AT «Райффайзен Банк Аваль», для подальшого перерахування згідно зазначеного цільового використання.
01 листопада 2019 року між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) і фізичною особою-підприємцем Ловцовою Іриною Олегівною (позичальник) укладено кредитний договір №011/2563/0070956, відповідно до умов п. 1.1 якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 140000,00 грн, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені договором.
Згідно з п. 1.3 договору кінцевий термін погашення кредиту 01.11.2022 або інша дата, визначена відповідно до пункту 5.4. або статті 8 договору (останній день строку користування кредитом, в який позичальник має здійснити остаточне погашення будь-якої заборгованості за договором).
Кредит надається позичальнику на розвиток бізнесу, а саме: фінансування витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності позичальника, за винятком надання або повернення фінансової допомоги. До відносин Сторін не застосовується Закон України "Про споживче кредитування". У будь-який час протягом строку дії Договору Кредитор має право здійснювати перевірку цільового використання кредиту, вимагати від позичальника надання доступу до приміщень або матеріальних цінностей та будь-яких документів, необхідних для здійснення такої перевірки, а позичальник зобов`язаний на першу вимогу кредитора забезпечити представникам кредитора доступ до відповідних приміщень або матеріальних цінностей та надати документи, що підтверджують цільове використання кредиту (1.4 договору).
Відповідно до умов п. 2.1 договору протягом всього строку фактичного користування кредитом до Кінцевого терміну погашення Кредиту, визначеного п. 1.3. договору включно позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 24% річних, в т.ч. за користування кредитом після настання кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного пунктом 1.3 договору. 
В день укладання Договору Сторони укладають Графік, який складається з розрахунку, що Позичальник отримує повну суму ліміту Кредиту в дату укладання Договору (п. 3.5 договору).
У пункті 5.1 договору встановлено, що позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості в порядку, визначеному Договором. 
Позичальник здійснює повернення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з Графіком (5.2 договору).
Згідно з п. 5.6 договору підписанням договору позичальник надає право кредитору здійснювати договірне списання з рахунків Позичальника (у т ч. з рахунків його структурних підрозділів № НОМЕР_1 (код банку 380805) (після зміни на формат IBAN UA4938O805O000000O26GO4662527).
У п. 5.7 договору визначено, що при простроченні погашення Кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування Кредитом на суму фактичної заборгованості, в тому числі, протягом строку такого прострочення та підлягають сплаті додатково до сум. передбачених Графіком.
Згідно з положеннями п. 11.4 договору до всіх інших правовідносин, в т.ч. пов`язаних з виконанням Позичальником зобов`язань за Договором, застосовується строк позовної давності тривалістю у п`ять років.
Відповідно до п. 12.1 договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками (за наявності) і діє до повного виконання ними прийнятих зобов`язань відповідно до Договору.
У Додатку №1 до кредитного договору сторони погодили Графік погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів, згідно з яким загальна сума, яка підлягає сплаті відповідачкою, складає 197 647,03 грн., з яких 140000,00 грн. отриманого кредиту та 57647,03 грн. процентів за користування кредитом. Кінцева дата виконання зобов`язань - 01.11.2022. 
Анкету-заяву на отримання кредиту від 29.10.2019, заяву від 01.11.2019, кредитний договір №№011/2563/0070956 від 01.11.2019 та Додаток №1 до нього підписано ФОП Ловцовою І.О. власноручним підписом. 
Згідно банківської виписки АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 30.09.2025 по рахунку відповідачки, останній 01.11.2019 перераховано 140000,00 грн кредитних коштів на підставі кредитного договору №011/2563/0070956 від 01.11.2019. 
За змістом розрахунку заборгованості по договору №011/2563/0070956 від 01.11.2019, проведеного АТ "Райффайзен Банк", заборгованість ОСОБА_1 становить 108 409,57 грн., з яких 80353,81 грн. заборгованість за тілом кредиту та 28055,76 грн. заборгованість по відсотках. 
В подальшому, 13.12.2022 між АТ "Райффайзен Банк" (первісний кредитор) і ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-56, згідно з умовами п. 2.1 якого сторонами узгоджено, що на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (Портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання Договору відступлення зазначені в Додатку 1 до Договору відступлення (Попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.
Згідно п. 2.3 договору відступлення внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.
За змістом п. 2.8 договору відступлення, в дату відступлення права вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув усіх прав первісного кредитора за договорами забезпечення.
У п.п. 3.1, 3.2 договору відступлення передбачено, що загальна вартість прав вимоги за договором (ціна договору), становить 8239392,79 грн. Новий кредитор здійснює оплату загальної вартості шляхом безготівкового переказу, на рахунок первісного кредитора протягом 2 (двох) робочих днів з моменту укладення цього договору.
Договір про відступлення права вимоги №114/2-56 від 13.12.2022 підписано представниками сторін та скріплено відтисками їх печаток. 
З витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги вбачається, що до портфелю заборгованості включено кредитний договір №011/2563/0070956 від 01.11.2019, укладений між АТ "Райффайзен Банк" та ОСОБА_1 , заборгованість за тілом кредиту за яким складає 80353,81 грн. та заборгованість по відсотках 28055,76 грн.
13.12.2022 ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" здійснило оплату 8239392,79 грн. на рахунок АТ "Райффайзен Банк" відповідно до п. 3.1 договору відступлення, що підтверджується платіжним дорученням № 69348 від 13.12.2022.
10.03.2026 позивач сформував досудову вимогу відповідачці, в якій просив виконати зобов`язання за кредитним договором №011/2563/0070956 від 01.11.2019 та негайно погасити 108 409,57 грн. заборгованості на вказаний у вимозі рахунок. На підтвердження надіслання зазначеної досудової вимоги додано список згрупованих відправлень та опис вкладення від 17.03.2026.
До матеріалів справи також додано копії паспорта ОСОБА_1 , ідентифікаційного номера та витягу з ЄДР.
Враховуючи невиконання відповідачкою кредитного договору щодо сплати заборгованості у добровільному порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду. 

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду:
З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021 у справі № 904/2073/19).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем підтверджено факт укладення на підставі анкети-заяви на отримання кредиту (вх. №Д1-В91/61-953) від 29.10.2019 та заяви від 01.11.2019, 01 листопада 2019 року між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) і фізичною особою-підприємцем Ловцовою Іриною Олегівною (позичальник) кредитного договору №011/2563/0070956, відповідно до умов п. 1.1 якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 140000,00 грн, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені договором.
У п.п. 1.3, 1.4 договору сторони узгодили кінцевий термін погашення кредиту 01.11.2022 та мету надання кредиту - на розвиток бізнесу, а саме: фінансування витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності позичальника, за винятком надання або повернення фінансової допомоги. При цьому, до відносин Сторін не застосовується Закон України "Про споживче кредитування". 
Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком (ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність").
Банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
АТ "Райффайзен Банк Аваль" на виконання умов договору №011/2563/0070956 від 01.11.2019 надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 140000,00 грн. шляхом перерахування 01.11.2019 на банківську картку позичальниці, яка вказана у заповненій останньою анкеті-заяві від 29.10.2019 та заяві від 01.11.2019, що відображено у банківській виписці АТ "Райффайзен Банк" по рахунку ОСОБА_1 за період 01.11.2019 - 14.12.2022. 
У статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
У пункті 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) унормовано, що форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.
Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п. 62 Положення).
Виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому, може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника.
Вказана позиція неодноразово знаходила своє підтвердження у постановах Верховного Суду, зокрема, але не виключно, від 30.11.2022 № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 № 381/1647/21; від 01.08.2022 № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № 128/2269/20; від 01.06.2022 № 172/35/16-ц; від 31.05.2022 № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 25.05.2022 № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 № 336/4796/18; від 09.02.2022 № 161/5648/20; від 02.02.2022 № 205/7751/16-ц.
Надана позивачем виписка по рахунку ОСОБА_1 по даній справі відповідає вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містить всі необхідні реквізити, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження отримання відповідачкою грошових коштів.
Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Сторонами у п. 2.1 кредитному договорі №011/2563/0070956 від 01.11.2019 узгоджено, що протягом всього строку фактичного користування кредитом до Кінцевого терміну погашення Кредиту, визначеного п. 1.3. договору включно позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 24% річних, в т.ч. за користування кредитом після настання кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного пунктом 1.3 договору. 
Судом враховується, що згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
За приписами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до п. 1.3 договору та Графіку погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів сторонами узгоджено терміни повернення тіла кредиту, боргу по процентах за користування кредитом з визначеною датою останніх платежів - 01.11.2022.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 наведено висновки, за якими припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.
Водночас, сторони можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.
Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
З аналізу умов укладеного між сторонами кредитного договору, вбачається, що у відповідності до п. 2.1 договору сторонами узгоджено процентну ставку 24% річних як до закінчення терміну користування кредитом, так і поза строками повернення кредитних коштів, що після 01.11.2022 є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Доказів належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором зі сторони відповідачки матеріали справи не містять. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором слідує, що відповідачка частково сплатила кошти в сумі 106006,63 грн., які було спрямовано на погашення процентів за користування кредитом 46360,44 грн. та на погашення тіла кредиту 59646,19 грн. З урахуванням проплат відповідачки станом на 14.12.2022 заборгованість за кредитним договором №011/2563/0070956 від 01.11.2019 становить 108 409,57 грн., з яких 80353,81 грн. заборгованість за тілом кредиту та 28055,76 грн. заборгованість по відсотках, які нараховано за період з 02.07.2021 по 14.12.2022. 
Судом враховано правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, від 09.11.2018 у справі №911/3685/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17, від 08.05.2019 у справі №910/9078/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 10.06.2019 у справі №911/935/18 та від 11.06.2019 у справі №904/2394/18, згідно з якою, з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості та виписки по банківському рахунку ФОП Ловцової І.О., відповідачкою здійснювалось погашення простроченого боргу по кредиту, а також сплачувались відсотки згідно з кредитним договором №011/2563/0070956 від 01.11.2019.
Натомість ФОП Ловцова І.О. не надала будь-якого контррозрахунку на спростування суми боргу, який складається з тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. 
Перевіривши поданий розрахунок, судом встановлено, що останній є обґрунтованим та арифметично правильним, обрахованим у відповідності до п. 2.1 щодо погодження відповідачкою з нарахуванням процентів за користування кредитом після настання кінцевого терміну погашення кредиту.
В подальшому, 13.12.2022 між АТ "Райффайзен Банк" (первісний кредитор) і ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-56, згідно з умовами п. 2.1 якого сторонами узгоджено, що на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (Портфель заборгованості). 
Згідно п. 2.3 договору відступлення внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.
13.12.2022 ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" здійснило оплату 8239392,79 грн. на рахунок АТ "Райффайзен Банк" відповідно до п. 3.1 договору відступлення, що підтверджується платіжним дорученням № 69348 від 13.12.2022.
Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги, до портфелю заборгованості включено кредитний договір №011/2563/0070956 від 01.11.2019, укладений між АТ "Райффайзен Банк" та ОСОБА_1 , заборгованість за тілом кредиту за яким складає 80353,81 грн. та заборгованість по відсотках 28055,76 грн.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 517 ЦК України).
Згідно положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
10.03.2026 позивач сформував досудову вимогу відповідачці, в якій просив виконати зобов`язання за кредитним договором №011/2563/0070956 від 01.11.2019 та негайно погасити 108 409,57 грн. заборгованості на вказаний у вимозі рахунок. На підтвердження надіслання зазначеної досудової вимоги додано список згрупованих відправлень та опис вкладення від 17.03.2026.
Отже, на підставі договору про відступлення права вимоги №114/2-56 від 13.12.2022 права вимоги до ФОП Ловцової І.О. за кредитним договором №011/2563/0070956 від 01.11.2019, який слугує підставою для заявлених позовних вимог, перейшли до ТОВ "Фінансова компанія "Кредит капітал".
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.11.2023 у справі №16/137б/83б/22б (910/12422/20)). Аналогічний стандарт доказування застосувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює потребу співставлення судом доказів. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за належне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача 80 353,81 грн. заборгованості по тілу кредиту та 28 055,76 грн. заборгованості по відсотках.
Відповідно до ст. 129 та ч. 2 ст. 151 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачку у зв`язку з задоволенням позовних вимог з урахуванням сплаченого позивачем судового збору за видачу судового наказу у справі №924/81/26, який скасовано за заявою ФОП Ловцової І.О.
Стосовно заявлених позивачем вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Відповідно до приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За положеннями ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
У відзиві ФОП Ловцова І.О. заперечує щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн., оскільки останній є професійним учасником ринку фінансових послуг і заявлені витрати не є для нього фактичними, неминучими та необхідними, витрати такими, що не відповідають критеріям розумності, справедливості, добросовісності, фактичності, неминучості та необхідності. За змістом відзиву поданий позов про стягнення боргу з відповідачки не є індивідуальним, оскільки позивач відповідно до наданого ним договору придбав право вимоги до тисяч боржників по споживчим кредитам на схожих умовах тільки по 1 договору відступлення прав вимоги, а адвокат працює з аналогічними справами постійно. При цьому, з наданої копії договору та акту вбачається постійне представництво адвокатом позивача і в інших подібних справах (статті 1, 2 договору). Відповідачка стверджує, що спір є типовим, кількість документів є незначною, позовна заява незначної складності для кваліфікованого юриста, а у окремій консультації та погодженні правової позиції не було потреби. На думку відповідачки, достатньою є компенсація 1000,00 грн. за підготовку лише позовної заяви, а позивач міг представляти свої інтереси в порядку самопредставництва у відповідності до ст. 56 ГПК України.
Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з наявних матеріалів справи у першій заяві по суті справи (позові) позивач зазначив, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. та просив стягнути такі витрати з відповідачки.
На підтвердження понесених витрат позивачем було надано Договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, Акт наданих послуг правової (правничої) допомоги №1 від 16.03.2026, детальний опис наданих послуг від 16.03.2026, ордер та довіреність.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом статті ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначила про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).
Так, 01.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (клієнт) та АО «Апологет» було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107, за умовами п.1.1. якого визначено, що Клієнт замовляє, приймає та оплачує, а Виконавець надає Послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва Клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах з юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші Послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів Клієнта.
За умовами п.п. 2.3.-2.5 договору вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 (одну) Кредитну справу складає: 8000,00 грн. без ПДВ. Детальна інформація про справу, обсяг послуг, ціну послуг вказуються у Акті наданих послуг. Термін оплати послуг вказаний у Акті наданих послуг.
У відповідності до наданого позивачем Акту наданих послуг правової (правничої) допомоги №1 від 16.03.2026 підписанням цього Акту Сторони визначили, що підтверджують факт надання Адвокатським об`єднанням та прийняття Клієнтом послуг відповідно до положень укладеного ними Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року.
Виконавцем надано Клієнту, а Клієнтом прийнято послуги згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року:
- Боржник: Ловцова Ірина Олегівна, РНОКПП НОМЕР_2 ;
- Кредитний договір: №011/2563/0070956;
- Сума наданих послуг відповідно до Договору складає: 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.
Сторони не мають жодних претензій, скарг та зауважень одна до одної стосовно виконання ними Договору №0107 від 01 липня 2025 року. Клієнт зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок Виконавця протягом 1 року з моменту підписання Акту (п.п. 4,6 акту).
У детальному описі наданих послуг від 16.03.2026 сторонами погоджено, що АО «Апологет» за період з 01.03.2026 по 16.03.2026 у справі, про стягнення заборгованості за Кредитним договором №011/2563/0070956, Боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , надано такі послуги: 1) усна консультація Клієнта, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором; 2) ознайомлення з матеріалами кредитної справи; 3) погодження правової позиції Клієнта у справі; 4) складення позовної заяви з урахування правової позиції Клієнта; 5) Подання заяви до суду від імені Клієнта.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21 тощо, випливає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справах "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.
Крім того, чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.06.2021 у справі №906/698/20.
Судом встановлено, що матеріали справи №924/291/26 містять такі документи за підписом адвоката Усенка М.І., уповноваженого АО "Апологет" на підставі ордеру на надання правової допомоги від 22.01.2026: позовна заява від 19.03.2026 та відповідь на відзив від 01.04.2026.
При цьому, у підготовчому засіданні 07.05.2026 в режимі відеоконференції брала участь представниця ТОВ "ФК "Кредит Капітал" Сапотюк Соломія-Христина Юріївна тривалістю 13 хв., яка згідно наказів від 30.04.2025 та від 28.11.2025, а також посадової інструкції юрисконсульта є штатним працівником товариства. 
Вирішуючи клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Враховуючи характер спору, предмет позову (стягнення заборгованості за кредитним договором), незначну кількість доказів у справі (кредитний договір та договір про відступлення права вимоги, банківська виписка, анкета-заява та заява відповідачки, платіжне доручення, досудова вимога та докази її надіслання), правову позицію викладену у позовній заяві та відповіді на відзив, а також відсутність адвоката у судовому засіданні при прийнятті рішення, на переконання суду, вартість вищевказаних адвокатських послуг Усенка М.І. під час розгляду справи №924/291/26 є завищеним.
Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень залучення позивачем адвокатів на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 № 0107 та заявлення на підставі останнього для стягнення з фізичних осіб-підприємців 8000,00 грн. витрат на правову допомогу є сталою практикою, що свідчить про однотипність справ, відсутність складності для професійного юриста у підготовці позовних матеріалів та правовому обґрунтуванні позовних вимог. 
Під час розгляду заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу судом враховується, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.
Таким чином, дослідивши надані представником позивача Усенком М.І. докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, встановивши фактичний обсяг наданих послуг, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, з огляду на незначну складність справи та обсяг позовних матеріалів, відсутність особливого значення справи для сторін спору, заявлене відповідачкою клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю, та стягнення з відповідачки на користь ТОВ "ФК "Кредит Капітал" 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №924/291/26. У стягненні решти судових витрат на професійну правничу допомогу у задоволенні заяви представника позивача суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 14, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд –
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ловцової Ірини Олегівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит капітал" (79018, Львівська обл., місто Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, код ЄДРПОУ 35234236) 80 353,81 грн. заборгованості по тілу кредиту, 28 055,76 грн. заборгованості по відсотках, 4000,00 грн. витрат на правову допомогу та 2422,40 грн. судового збору.
Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).
Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Рішення надіслати сторонам за допомогою підсистем ЄСІТС в електронний кабінет, а у разі відсутності такої можливості - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Повне рішення складено та підписано 25.05.2026.

Суддя Андрій ЯРОЦЬКИЙ