Справа № 211/2607/26
Провадження № 2/211/3577/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
іменем України

01 травня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Юзефовича І.О.,
за участю секретаря судового засідання – Андрійченко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно, -
ВСТАНОВИВ:
12 березня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , та підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 27 липня 1981 року, виданим Виконавчим комітетом Дружківського міського комунального господарства (мовою оригіналу «горкомхоз») Донецької області. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Дружківської міської Ради депутатів трудящих №311-1 від 01 липня 1981 року, замість договору забудови від 23 травня 1971 року. Відповідно до реєстраційного запису, що міститься на свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок, який підтверджено відтиском печатки Костянтинівського міського Бюро технічної інвентаризації, право власності на будинок зареєстроване за ОСОБА_1 та записано в реєстрову книгу №20 за №380. Система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», запроваджена в Україні з 01.01.2013 року. До цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, проводилась реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. На підставі цього, право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_1 в БТІ до 2013 року, такі дії відповідали вимогам законодавства України того періоду. Відповідно до генерального плану (схеми) на будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміщено житловий будинок А-1, загальною площею 74,90 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м., сіни а-1, тамбур (а1), літня кухня-сарай Б, прибудова під газ (б), погреб В, вбиральні Г, огорожа водопровід №1-2. Відповідно до паспорту громадянина України, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.01.1979 року по теперішній час, що підтверджується штампом Дружківського міського відділу управління МВС України. Крім того, ОСОБА_1 був споживачем електропостачання та газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про повірку лічильника електроенергії №1113660 від 06.06.2019 року за типовим договором про надання населенню послуг газопостачання №2378 від 01.11.2010 року. Згідно з рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області Ставицькою В.П. №83327990 від 17 лютого 2026 року позивачу було відмовлено у проведенні реєстраційних дій по причині відсутності відомостей у поданих заявником документах про загальну та житлову площу об`єкта нерухомого майна, відсутності відомостей щодо проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна та відомостей про державну реєстрацію речових прав на вищезазначений об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та його невід`ємній архівній складовій частині – Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 17.12.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно було направлено запит до Дружківської міської військової адміністрації №169/05.2-02 щодо прав, зареєстрованих до 01.01.2013 року та отримання відомостей про технічні характеристики об`єкта. На вказаний запит відповідь не надійшла. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та території України від 08.12.2025 року №1700, зареєстрованого в МЮ України від 15.12.2025 р. за №1869/45275, місто Дружківка та Дружківська міська територіальна громада офіційно віднесені до зони активних бойових дій. Отже, ОСОБА_1 має право власності на жилий будинок з господарськими спорудами та будівлями, однак не має змоги належним чином та повноцінно здійснювати правомочності як власника через відсутність можливості підтвердити реєстрацію такого права органом БТІ. У зв`язку з чим змушений звернутися для вирішення вказаного питання до суду.
Ухвалою суду від 19 березня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 01 травня 2026 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача – адвокат Жиліна О.В. у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить цивільну справу розглянути за її відсутності та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позов суду не надав, про причину неявки до суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений завчасно належним чином.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, крім того, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин.
Оскільки сторони не з`явились у судове засідання, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , та підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 27 липня 1981 року, виданим Виконавчим комітетом Дружківського міського комунального господарства (мовою оригіналу «горкомхоз») Донецької області. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Дружківської міської Ради депутатів трудящих №311-1 від 01 липня 1981 року, замість договору забудови від 23 травня 1971 року.
Відповідно до реєстраційного запису, що міститься на свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок, який підтверджено відтиском печатки Костянтинівського міського Бюро технічної інвентаризації, право власності на будинок зареєстроване за ОСОБА_1 та записано в реєстрову книгу №20 за №380.
Система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», запроваджена в Україні з 01.01.2013 року. До цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, проводилась реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. На підставі цього, право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_1 в БТІ до 2013 року, такі дії відповідали вимогам законодавства України того періоду.
Відповідно до генерального плану (схеми) на будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміщено житловий будинок А-1, загальною площею 74,90 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м., сіни а-1, тамбур (а1), літня кухня-сарай Б, прибудова під газ (б), погреб В, вбиральні Г, огорожа водопровід №1-2.
Відповідно до паспорту позивача, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.01.1979 року по теперішній час, що підтверджується штампом Дружківського міського відділу управління МВС України.
Крім того, позивач був споживачем електропостачання та газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про повірку лічильника електроенергії №1113660 від 06.06.2019 року за типовим договором про надання населенню послуг газопостачання №2378 від 01.11.2010 року.
Згідно з рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області Ставицькою В.П. №83327990 від 17 лютого 2026 року позивачу було відмовлено у проведенні реєстраційних дій по причині відсутності відомостей у поданих заявником документах про загальну та житлову площу об`єкта нерухомого майна, відсутності відомостей щодо проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна та відомостей про державну реєстрацію речових прав на вищезазначений об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та його невід`ємній архівній складовій частині – Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 17.12.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно було направлено запит до Дружківської міської військової адміністрації №169/05.2-02 щодо прав, зареєстрованих до 01.01.2013 року та отримання відомостей про технічні характеристики об`єкта. На вказаний запит відповідь не надійшла. 
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та території України від 08.12.2025 року №1700, зареєстрованого в МЮ України від 15.12.2025 р. за №1869/45275, місто Дружківка та Дружківська міська територіальна громада офіційно віднесені до зони активних бойових дій.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності.
Відповідно до п. 48 гл. І р. ІІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, що затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на момент виникнення права власності, право особистої власності громадян на жилий будинок (частину будинку), квартиру в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів: нотаріально посвідченим договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності (договором про право забудови, укладеним до 26 серпня 1948 року), договором (випискоюи з нього) про надання житлово-будівельному колективу індивідуальних забудовників земельної ділянки для будівництва жилого будинку; нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни; виданим державною нотаріальною конторою свідоцтвом про придбання жилого будинку (частини будинку) або квартири з прилюдних торгів; свідоцтвом про право особистої власності на будинок (частину будинку); актом про денаціоналізацію (демуніципалізацію) будинку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданим державною нотаріальною конторою; копією рішення народного суду, що вступило в законну силу, яке підтверджує право власності на будинок; договором про поділ майна; рішення товариського суду про поділ будинку між подружжям. На підтвердження права особистої власності на жилий будинок (частину будинку), квартиру в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників можуть бути подані інші документи, які ввійшли до "Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженої з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
У постанові від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Позивачем право власності набуте у 1981 році.
До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено його право власності на житловий будинок, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати запитувані державним реєстратором відомості про технічні характеристики об`єкта з території України, на якій ведуться активні бойові дії на теперішній час не має можливості, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вимоги про стягнення судових витрат з відповідача позивачем не заявлено.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 247, 263-265,280,281, 354, 355 ЦПК України, суд-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку А-1, загальною площею 74,90 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м., сіней (а-1), тамбура (а1), літньої кухні-сараю Б, прибудови під газ (б), погреба В, вбиральні Г, огорожі та водопроводу №1-2.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 01 травня 2026 року.

Суддя       І.О.Юзефович