Номер провадження: 22-ц/813/4297/26 
Справа № 521/14282/24
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, відповідач - ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Блажиєвої Олени Олександрівни
на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 липня 2025 року, ухвалене Хаджибейським районним судом м. Одеси у складі: судді Громіка Д.Д. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом припинення володіння правом приватної власності та проведення перебудови об`єкта самочинного будівництва,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси із вищевказаним позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради, в якому просив із посиланням як на правове обґрунтування вимог на положення ст. 15, 16, 375, 376, ЦК України, ст. 90, 95, 116, 124-126, 152, 212 ЗК України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»:
- усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 1292009551101; 
- усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 1292041951101; 
- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та здійснення перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень 63, 63а по АДРЕСА_1 , відповідно до технічних показників, передбачених в технічному паспорті від 20.11.2015, виготовленого ТОВ «Одеське БТІ» на нежитлове приміщення магазину 63 по АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв. м.;
- а також стягнути судові витрати з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури.
На думку прокурора, здійснено самочинну реконструкцію нежитлового приміщення – магазину № 63 по АДРЕСА_1 , внаслідок чого площа останнього змінилась з 45,6 кв.м на 145,3 кв.м, тобто на 99,7 кв.м за рахунок здійснення будівельних робіт на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси за відсутності документа, що надає право на виконання будівельних робіт, та містобудівних умов та обмежень.
Посилаючись на лист Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 04.06.2024 № 01-10/244г та відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно прокурор наголошує на відсутності у третьої особи ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 права власності/користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки такі права їм Одеською міською радою не надавалися, відповідних рішень не приймалося.
Наведені дані, на думку прокурора, свідчать про відсутність у третьої особи ОСОБА_2 права проводити будівельні роботи, здійснювати поділ самочинного збудованого нерухомого майна, реєструвати права власності на нього, та відчужувати його іншим особам, позаяк останній є об`єктом самочинного будівництва (т. 1, а.с. 1-155).
29.10.2024 ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Блажиєвої О.О. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову.
На думку відповідача, позов не є негаторним позовом, а фактично прокурор завуальовано змінив предмет і підстави спору, який вже було предметом розгляду в суді, де позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог (справа № 521/3617/18).
Відповідач стверджував, що обрано неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Також відповідачем звернуто увагу на той факт, що 18.08.2017 до ЄРДР внесено відомості за № 12017160470003400 за фактом пошкодження житлових приміщень № 63 і 63-а по АДРЕСА_1 , та почато досудове розслідування за ч. 2 ст. 364 КК України відносно посадових осіб ДАБК та Одеської міської ради. Досудове розслідування триває дотепер, знесення було проведено без рішення суду, винні особи дотепер не притягнуті до відповідальності (т. 1, а.с. 181-184).
08.11.2024 представником Малиновської окружної прокуратури м. Одеси подано відповідь на відзив, в якій вказано, що прокурором вірно обрано спосіб захисту прав власника земельної ділянки, що відповідає актуальній практиці Верховного Суду, а долучені до відзиву докази вважає неналежними, недопустимими та недостовірними (т. 1, а.с. 193-215).
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 липня 2025 року позов заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача: ОСОБА_2 , задоволено.
Усунуто перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 1292009551101. 
Усунуто перешкоди Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 1292041951101.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та здійснення перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень 63, 63а по АДРЕСА_1 , відповідно до технічних показників, передбачених в технічному паспорті від 20.11.2015, виготовленого ТОВ «Одеське БТІ» на нежитлове приміщення магазину 63 по АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв. м.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 10598,00 грн за подачу позову на рахунок Одеської обласної прокуратури (т. 2, а.с. 23-28).
В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_2 в особі свого представника Блажиєвої Олени Олександрівни просить рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17.07.2025 скасувати, у задоволенні позовних вимог заступника керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси відмовити, стягнути з Малиновської окружної прокуратури м. Одеси судовий збір у розмірі 15897 грн.
Доводами апеляційної скарги є те, що раніше прокурор вже звертався із позовом, який був предметом розгляду у справі № 521/3617/18. Постановою Одеського апеляційного суду від 01.06.2023 у справі № 521/3617/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.03.2024, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2018 скасовано та відмовлено у задоволенні позову заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора від 03.07.2017 № 35988393, № 35987852 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення 63-а, загальною площею 75 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 28.07.2017 № 1110, № 1111. Відмовляючи у задоволенні позову, суди зазначили, що належними вимогами, які може заявити особа – власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Щодо вимог прокурора про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом припинення права власності з закриттям розділу, то скаржник зазначає, що позивачем у даному випадку було обрано неефективний спосіб захисту, на що неодноразово наголошувалося у суді першої інстанції.
Щодо вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом здійснення перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень відповідно до технічного паспорту, то представниками ДАБК та ОМР ще у 2021 році знесено спірний об`єкт, тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині були відсутні.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, виходячи із обов`язковості подання відповідної заяви виключно у письмовому вигляді.
Посилається на висновки ВС КЦС, викладені в постанові від 16.08.2017 у справі № 6-2667цс16, в якій зазначено, що заява про застосування строків позовної давності може бути подана як в письмовому вигляді, так і усно до закінчення розгляду справи по суті (т. 2, а.с. 33-42).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судовому засіданні 05.05.2026 прокурор Одеської обласної прокуратури –
Савицький Д.С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, представник Одеської міської ради – Бутрик А.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, зокрема відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 – у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки їх повноважні представники (представник відповідача - ОСОБА_3 та представник третьої особи – Блажиєва О.О.) отримали судові повістки-повідомлення на 05.05.2026 в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 16.03.2026 о 07:10:38, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (т. 2, а.с. 87, 88зв.), не з`явилися, що в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що з`явилися, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено та матеріалами підтверджено, що згідно з договором купівлі-продажу від 03.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 4103, третя особа ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 44,5 кв.м (т. 1, а.с. 56-57).
Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 18.11.2015 зареєстровано за № ОД 142153221920 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція квартири під нежитлове приміщення-магазин, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_2 », якою посвідчено зміну функціонального призначення об`єкту нерухомості з квартири на нежитлове приміщення-магазин загальною площею 46,7 кв. м (т. 1, а.с. 58-62).
Технічні показники нежитлового приміщення-магазину загальною площею 45,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 відображено в технічному паспорті, виготовленого 20.11.2015 ТОВ «Одеське БТІ» на нежитлове приміщення магазину 63 по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 63-65).
На підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2006 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 18.11.2015 № ОД 142153221920 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніковим Д.С. 21.12.2015 прийнято рішення про внесення запису до Державного реєстру прав щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення-магазин (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811935451101), загальною площею 45,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 49).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2024 № 388947695 об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 811935451101 поділено на підставі висновку про поділ об`єкта нерухомого майна від 30.06.2017 № 266/17, виданого ФОП ОСОБА_4 .
У зв`язку з цим, 03.07.2017 державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В. прийнято рішення щодо закриття розділу про право власності на нежитлове приміщення-магазин (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811935451101), загальною площею 45,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 49).
Надалі, державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В прийнято рішення (з відкриттям розділу): від 05.07.2017 № 35987852 щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1292009551101); від 05.07.2017 № 35988393 щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1292041951101).
Підставою для здійснення державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення 63, 63-а по АДРЕСА_1 стали: висновок про поділ об`єкта нерухомого майна від 30.06.2017 № 266/17, виданий ФОП ОСОБА_4 , та технічний паспорт від 30.06.2017, виданий ФОП ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 48, 74)
У вищевказаному висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нежитлового приміщення – магазину № 63 по АДРЕСА_1 від 30.06.2017 № 266/17 зазначено, що згідно проведеної поточної інвентаризації від 30.06.2017 загальна площа нежитлового приміщення – магазину складає 145,3 кв.м, основна площа – 124,2 кв.м, площа збільшилась внаслідок перепланування, що не належить до самочинного будівництва і не є реконструкцією. З висновку вбачається, що площа приміщення – магазину АДРЕСА_3 змінилась з 45,6 кв.м на 145,3 кв.м, тобто на 99,7 кв.м, та в подальшому поділена на два самостійних нежитлових приміщення: приміщення 63 загальною площею 70,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та приміщення 63а площею 75 кв.м (т. 1, а.с.70-73).
У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2017, серія та номер 1110, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 80-81). 
Також, згідно з договором купівлі-продажу від 28.07.2017, серія та номер 1111, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила нежитлове приміщення загальною площею 75 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 82-83).
Управління Державного архітектурно-будівельного контролю ОМР у листі від 17.05.2024 № 01-6/131-ПР на запит Заступника керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси від 13.05.2024 № 51-4041ВИХ-24 повідомило останнього, що під час проведення позапланової перевірки з виїздом на місце представника Управління 09.06.2017 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , на землях територіальної громади м. Одеси, виконувалися роботи з будівництва прибудови до нежитлового приміщення, а саме: улаштування стрічкового фундаменту та встановлення стін з газобетонних блоків. Документи, що підтверджують право власності або користування (оренди) земельної ділянки за вказаною адресою були відсутні. При цьому, замовником будівництва ОСОБА_2 було подано до Управління та в подальшому зареєстровано Управлінням декларацію про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 № ОД082171161895 на реконструкцію нежитлового приміщення № 63 (магазину) з улаштуванням вітрини консольного типу за адресою: АДРЕСА_2 .
За результатами проведеної позапланової перевірки встановлено, що ОСОБА_2 виконувалися будівельні роботи з будівництва прибудови без оформлення права на земельну ділянку, що не відповідало відомостям, зазначеним у декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 № ОД 082171161895 стосовно земельної ділянки, чим порушено ч. 8 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
У зв`язку з цим, Наказом Управління від 09.06.2017 № 01-13/243ДАБК було скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 № ОД 082171161895 «Реконструкція нежитлового приміщення № 63 (магазину) з улаштуванням вітрини консольного типу» за адресою: АДРЕСА_4 .
Стосовно проведення Управлінням перевірок дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено, що Управлінням заходи державного архітектурно-будівельного контролю не вживалися за відсутності підстав.
Також повідомлено, що прибудову до приміщень 63 та 63а (колишня квартира АДРЕСА_4 було частково демонтовано у серпні 2017 року, а саме: більшість огороджувальних стін та конструкцію покрівлі.
На даний час в Реєстрі будівельної діяльності наявна інформація щодо скасування декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 № ОД 082171161895 за адресою: АДРЕСА_5 .
Інформація щодо реєстрації інших документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єктів до експлуатації за адресами: АДРЕСА_2 та 63а у вищевказаному Реєстрі відсутня (т. 1, а.с. 93-94).
За змістом листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04.06.2024 № 01-10/244г за заявою ОСОБА_2 було надано містобудівні умови та обмеження № 01-07/57 (36) від 25.03.2016 на реконструкцію нежитлового приміщення № НОМЕР_1 (магазину) по АДРЕСА_1 , з улаштуванням вітрини консольного типу. Проте, вказані містобудівні умови та обмеження було скасовано на підставі рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 27.09.2017.
Щодо передачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 або іншим особам у власність або користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , поінформовано, що запитів щодо відповідності місця розташування земельної ділянки за зазначеною адресою до Департаменту не надходило, землевпорядна документація щодо відведення земельної ділянки розгляд не надавалася та в архіві Департаменту не значиться.
За інформацією, наданою Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради, рішення щодо передачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 або іншим особам у власність/користування (оренду) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалися.
Також зазначено, що рішенням Одеської міської ради від 30.11.2022 № 1008-VІІІ реалізацію повноважень щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель на території м. Одеси доручено Департаменту земельних ресурсів ОМР.
Крім того, згідно з постановою КМУ від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду та контролю на період дії воєнного стану.
Таким чином, нині Департамент земельних ресурсів ОМР позбавлений можливості проводити заходи державного контролю за використанням та охороною земель.
Додатково повідомлено, що 16.05.2024 Управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради взято участь у комісійному обстеженні земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яке було проведено за ініціативою Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР, за результатами проведення якого було складено відповідний акт обстеження.
На момент проведення обстеження будівельні роботи не проводилися, будівельна техніка та будівельники були відсутні. Об`єкт частково демонтовано та не придатний до експлуатації. На земельній ділянці прибудинкової території за вказаною адресою розташовано залізобетонний фундамент прибудови, а також елементи залізобетонного каркасу та стін з піно блоків.
За інформацією, наданою Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю ОМР, повідомлено, що в реєстрі будівельної діяльності наявна інформація щодо скасування декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 № ОД 082171161895 за адресою: АДРЕСА_5 .
Інформація щодо реєстрації інших документів, що дають право на виконання будівельних робіт, засвідчують прийняття об`єкта в експлуатацію за вищевказаною адресою, у зазначеному реєстрі відсутня (т. 1, а.с. 84-86).
19.06.2024 Малиновська окружна прокуратура м. Одеси листом № 51-5242ВИХ-24 повідомила Одеську міську раду в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо самочинного будівництва/реконструкції ОСОБА_2 нежитлового приміщення – магазину (приміщення 63) на земельній ділянці комунальної власності по АДРЕСА_1 , за результатами поділу якого останній незаконно набув право власності на нежитлові приміщення 63, 63а по АДРЕСА_1 та відчужив їх ОСОБА_1 , для вжиття відповідних заходів реагування, у тому числі в судовому порядку, спрямованих на усунення порушень вимог законодавства (т. 1, а.с. 106-111).
Згідно з листом № 26.07.2024 № 2965/01-20 на виконання резолюції Першого заступника Одеського міського голови від 17.07.2024 № 02.2-13/1542, Хаджибейською районною адміністрацією Одеської міської ради розглянуто лист № 51-5242ВИХ-24, повідомлено, що у Хаджибейській районній адміністрації відсутня інформація стосовно пред`явлення Одеською міською радою позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з метою захисту прав територіальної громади міста Одеси на земельну ділянку комунальної власності, на якій самочинно побудовані/реконструйовані зазначені нежитлові приміщення, оскільки вирішення питань щодо вжиття заходів позовного характеру, спрямованих на захист порушених прав територіальної громади міста Одеси, пов`язаних із незаконною державною реєстрацією речового права на нерухоме майно, належить до компетенції Юридичного департаменту Одеської міської ради (т. 1, а.с. 112-113).
04.09.2024 листом за № 51-7090ВИХ-24 Малиновська окружна прокуратура м. Одеси повідомила Одеську міську раду у відповідності до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про прийняте рішення щодо звернення до Малиновського районного суду м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом припинення володіння правом приватної власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_6 та проведення перебудови об`єкта самочинного будівництва (т. 1, а.с. 136).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, аналізуючи вищенаведені документи, що стали підставою для реєстрації права власності на приміщення – магазину АДРЕСА_3 , внесення змін до запису про право власності, а також поділ цього об`єкту, ураховуючи технічні характеристики новостворених приміщень, відображені в висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нежитлового приміщення – магазину АДРЕСА_3 від 30.06.2017 № 266/17 та технічних паспортах на відповідні приміщення: № 63- технічний паспорт, виготовлений ФОП ОСОБА_4 30.06.2017; № 63а - технічний паспорт від 30.06.2017, виготовленого ФОП ОСОБА_4 , дійшов висновку, що збільшення площі приміщення – магазину № 63 по АДРЕСА_1 з 45,6 кв. м на 145,3 кв. м виконано не внаслідок перепланування, а за результатами проведення будівельних робіт із реконструкції та збільшення площі об`єкту на 99,7 кв. м шляхом зайняття земельної ділянки територіальної громади міста Одеси.
За змістом листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04.06.2024 № 01-10/244г, за заявою ОСОБА_2 було надано містобудівні умови та обмеження №01-07/57 (36) від 25.03.2016 на реконструкцію нежитлового приміщення № НОМЕР_1 (магазину) по АДРЕСА_1 , з улаштуванням вітрини консольного типу. Проте, вказані містобудівні умови та обмеження було скасовано на підставі рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 27.09.2017.
З наведених документів суд дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_2 містобудівних умов та обмежень щодо забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 при збільшенні приміщення – магазину АДРЕСА_3 з 45,6 кв. м на 145,3 кв. м, та в подальшому поділі на два самостійних нежитлових приміщення.
У матеріалах справи міститься декларація про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції нежитлового приміщення № 63 (магазину) з улаштуванням вітрини консольного типу, зареєстрована Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 26.04.2017 за № ОД082171161895.
Відповідно до акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 09.06.2017, проведеного Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, установлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , виконувались роботи з будівництва прибудови до нежитлового приміщення, а саме: улаштування стрічкового фундаменту та встановлення стін з газобетонних блоків, без оформлення права на земельну ділянку, що не відповідало відомостям, зазначеним у декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 № ОД 082171161895, у зв`язку з чим порушено вимоги ч. 8 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
За наслідками перевірки наказом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-13/243 ДАБІ від 09.06.2017 скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 26.04.2017 № ОД082171161895 «Реконструкція нежитлового приміщення № 63 (магазину) з улаштуванням вітрини консольного типу» за адресою: АДРЕСА_4 ».
Відтак, суд виснував про відсутність у ОСОБА_2 документів, що вимагає ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо початку будівництва шляхом реконструкції приміщення – магазину № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з 45,6 кв. м на 145,3 кв. м, та в подальшому поділу на два самостійних нежитлових приміщення.
Відповідно до листа УДАБК ОМР від 17.05.2024 № 01-6/131-ПР, інформація щодо реєстрації інших документів, що дають прав на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єкта в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_5 , в Реєстрі будівельної діяльності відсутня.
З наведено слідує, що при здійсненні будівельних робіт із реконструкції приміщення – магазину АДРЕСА_3 з 45,6 кв. м на 145,3 кв. м, та в подальшому поділу на два самостійних нежитлових приміщення не забезпечено виконання ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації.
Єдиною підставою для набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України.
Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 04.06.2024 №01-10/244г із посиланням на інформацію Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, рішення щодо передачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 або іншим особам у власність/користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймались.
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2024 № 988948553 слідує, що відсутні відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .
За Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2024 № 388948936 ОСОБА_2 за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_2 не має права власності або користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 – відсутні.
З наведено слідує, що реконструкція приміщення – магазину АДРЕСА_3 з 45,6 кв. м на 145,3 кв. м, та в подальшому поділ на два самостійних нежитлових приміщення здійснено на земельній ділянці, яка на жодному з речових прав забудовнику не була відведена.
Ураховуючи вищенаведені докази, суд дійшов висновку, що нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_5 в розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, є об`єктами самочинного будівництва, оскільки розміщені на земельній ділянці площею 99,7 кв. м по АДРЕСА_1 , що не була відведена для цієї мети та побудовані за відсутності документа, що дає право виконувати будівельні роботи та посвідчує готовність об`єкта до експлуатації.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що новий володілець майна, з огляду на інформацію Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04.06.2024 № 01-10/244г та Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 388949807 від 30.07.2024, також права власності/користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не набував.
Щодо застосування наслідків спливу позовної давності до вимог прокурора, суд зазначив, що у матеріалах справи № 521/14282/24 відсутня заява відповідача про застосування позовної давності, яка була б подана до ухвалення судом першої інстанції рішення, згідно з вимогами частини третьої статті 267 ЦК України, з чого слідує, що думка відповідача про сплив позовної давності у спорі та застосування наслідків спливу не відповідає суті спірних правовідносин та нормам матеріального права.
Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Згідно зі статтею 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання щодо регулювання земельних відносин.
Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Розпорядження землями комунальної власності м. Одеса, у тому числі, надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до статті 9 ЗК України відноситься до виключних повноважень Одеської міської ради як колегіального органу.
Відповідно до пункту «а» частини другої статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18)).
Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці.
Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на будівлю набуває лише той, хто має речове право на землю.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у змісті постанови від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.
Положеннями статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
За змістом статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 301/1460/18-ц (провадження № 61-4891св19) та від 21 березня 2018 року у справі № 509/1784/17 (провадження № 61-2875св18) у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.
Як вірно встановлено судом та не спростовано доводами апеляційної скарги, спірне будівництво розташоване на земельній ділянці комунальної форми власності, яка не була виділена первісному забудовнику для будівництва нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , Одеською міською радою не приймалося жодних рішень щодо передачі земельної ділянки за вказаною адресою під будівництво жодним фізичним чи юридичним особам у власність чи користування, що свідчить про самочинність такого.
Судом також встановлено та не оспорюється учасниками справи, що на вищезазначеній земельній ділянці розташована прибудова до нежитлового приміщення загальною площею 145,3 кв.м, належний на праві власності відповідачу ОСОБА_1 .
Статтею 152 ЗК України, передбачено, що одним із способів захисту порушеного права відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
Отже, особа, що використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.
Відтак, належним чином дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірна земельна ділянка, на якій збудовано спірну прибудову, не була відведена ані первісному забудовнику, ані наступному набувачу у порядку, встановленому законом для будівництва об`єктів нерухомого майна, тому відповідач не міг на законних підставах набути право власності на відповідний об`єкт нерухомого майна і такий є самочинним.
ВП ВС в постанові від 17 грудня 2025 року у справі № 908/2388/21вчергове нагадала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила таке будівництво, не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, норм ч. 4 цієї статті (щодо знесення об`єкта самочинного будівництва).
У зв`язку з наведеним у спорах про знесення об`єкта самочинного будівництва за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного ст. 376 ЦК України порядку, належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України.
Враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, тобто останній набувач такого об`єкта.
Зазначена правова позиція щодо належного відповідача була підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 грудня 2025 року за наслідками касаційного перегляду справи № 908/2388/21 (провадження № 12-73гс24).
Отже, вимога про усунення перешкод позивачу територіальній громаді та зобов`язання усунути перешкоди шляхом звільнення земельної ділянки та здійснення перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень відповідно до технічних показників магазину 63 по АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв.м, заявлена до належного відповідача як останнього набувача.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (див., зокрема, пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).
Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту, а реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно.
Тому вимога про усунунення перешкод територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 1292009551101 та про усунення перешкод територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 1292041951101, не ґрунтуються на вимогах закону, а захист порушених прав громади охоплюється вимогами про усунення перешкод громаді шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 звільнення земельної ділянки та здійснення перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень відповідно до технічних показників, передбачених в технічному паспорті 20.11.2015, загальною площею 45,7 кв.м
Така вимога позивача, який прагне захистити свої права, порушені внаслідок самочинного будівництва, відповідає праву ОМР та сформульована відповідно до положень частини четвертої або п`ятої статті 376 ЦК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Довід апеляційної скарги про те, що раніше прокурор вже звертався із позовом, який був предметом розгляду у справі № 521/3617/18, і що постановою Одеського апеляційного суду від 01.06.2023 у справі № 521/3617/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.03.2024, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2018 скасовано та відмовлено у задоволенні позову заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора від 03.07.2017 № 35988393, № 35987852 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення 63-а, загальною площею 75 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 28.07.2017 № 1110, № 1111, то таке не заслуговує на увагу, оскільки у вказаній справі позовні вимоги становили: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора від 03 липня 2017 року, індексний номер 35988393, про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1292041951101, номер запису про право власності 21231789;
- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора від 03 липня 2017 року індексний номер 35987852, про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1292009551101, номер запису про право власності 21231398;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28 липня 2017 року, серія та номер 1110, нежитлового приміщення, загальною площею 70,30 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М.;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28 липня 2017 року, серія та номер 1110, нежитлового приміщення, загальною площею 75, 00 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М, що є відмінним від позовних вимог по теперішній справі.
Натомість, по теперішній справі заявлені позовні вимоги про припинення права володіння з одночасним закриттям реєстраційного розділу та про звільнення земельної ділянки шляхом перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень, і саме останні відповідають способу захисту порушених прав землевласника, на що звертав суд увагу під час розгляду вищезазначеної справи.
Як не впливає на правильність судового рішення в частині зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 звільнення земельної ділянки шляхом перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень відповідно до технічного паспорту з огляду на те, що представниками ДАБК та ОМР ще у 2021 році знесено спірний об`єкт, тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині були відсутні, оскільки належні докази такого відсутні, а з наявного в матеріалах справи акту обстеження містобудування від 16.05.202, складеного посадовими особами УДАБК Одеської міської ради, із залученням посадових осіб Департаменту земельних ресурсів ОМР, встановлено наявність фундаменту прибудови та елементи залізобетонного каркасу та стін з піно блоків.
Що стосується доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, виходячи із обов`язковості подання відповідної заяви виключно у письмовому вигляді, то з цього приводу колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Як зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 06 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення.
Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом усунення перешкод у користуванні цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
З урахуванням встановленого факту розміщення вказаного самочинного нерухомого майна на належній позивачу земельній ділянці комунальної власності, не відведеній для таких цілей, колегія суддів зауважує триваючий характер порушення права територіальної громади на земельну ділянку, а відтак вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, які не впливають на застосування строку позовної давності.
Пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Вказані порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення в частині позовних вимог про усунення перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 1292009551101 та в частині усунення перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 1292041951101.
Натомість, усунення перешкод позивачу як територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , має полягати у зобов`язанні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_7 ) звільнення земельної ділянки та здійснення перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень 63, 63а по АДРЕСА_1 , відповідно до технічних показників, передбачених в технічному паспорті від 20.11.2015, виготовленого ТОВ «Одеське БТІ» на нежитлове приміщення магазину 63 по АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв. м, у зв`язку із чим абзац третій резолютивної частини рішення слід викласти в такій редакції, змінивши рішення в цій частині.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Блажиєвої Олени Олександрівни задовольнити частково.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 липня 2025 року в частині позовних вимог про усунення перешкоди територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 70,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 1292009551101; 
усунення перешкоди Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом припинення володіння ОСОБА_1 правом приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 75 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна за номером: 1292041951101
скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в наведеній частині.
Абзац третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:
"Усунути перешкоди Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_7 ) звільнення земельної ділянки та здійснення перебудови самочинно збудованих нежитлових приміщень 63, 63а по АДРЕСА_1 , відповідно до технічних показників, передбачених в технічному паспорті від 20.11.2015, виготовленого ТОВ «Одеське БТІ» на нежитлове приміщення магазину 63 по АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв. м".
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький