Справа № 466/9152/16-а
Провадження №2-а/944/14/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Поворозника Д.Б.,
з участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,
представника позивача та третьої особи Лилика В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Приватне підприємство «Еней», про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Шевченківський районний суд м. Львова з адміністративним позовом до Бірківської сільської ради Яворівського району Львівської області про визнання нечинним і скасування рішення відповідача № 300 від 29 вересня 2016 року. 
На обґрунтування позову зазначав, що 14 червня 2016 року він повторно звернувся з письмовою заявою до голови Бірківської сільської ради Кульчицького В.В. з приводу продовження договору оренди земельної ділянки. Вказана заява була отримана сільською радою 15 червня 2016 року та відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. 33 Закону України «Про оренду землі» підлягала розгляду у місячний термін. Однак всупереч прямим вимогам закону, Бірківською сільською радою у встановлений законом строк його звернення не було розглянуто, натомість несвоєчасно прийнято рішення № 300 від 29 вересня 2016 року, яке прийнято не на підставі чинного законодавства, не у межах повноважень та у спосіб, що не передбачений законами України. Зокрема, позивач в адміністративному позові вказував, що лише 22 жовтня 2016 року на його адресу надійшов рекомендований лист з Бірківської сільської ради, відправлений поштовим зв`язком 19 жовтня 2016 року, в якому знаходилась копія оскаржуваного ним рішення Бірківської сільської ради № 300 від 29 вересня 2016 року. Зі змісту вищевказаного рішення він дізнався, що Бірківською сільською радою, враховуючи відсутність на орендованій земельній ділянці будівель та споруд, на підставі ст. ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (без зазначення жодної статті), ст. 134 Земельного кодексу України, йому було відмовлено у продовженні договору оренди. З посиланням на ст. ст. 15, 18, 20 Закону України «Про звернення громадян», ч. ч. 5, 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», позивач стверджував, що з 14 травня 2016 року до 22 жовтня 2016 року він продовжував використовувати орендовану земельну ділянку, сплачував орендну плату за її використання, за договором не зобов`язаний звести будівлі чи споруди у будь-який конкретизований строк, натомість покращує стан земельної ділянки а, відтак, відповідно до п. 5 договору оренди землі від 14 травня 2016 року та вимог ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» Бірківська сільська рада не володіє повноваженнями щодо одностороннього розірвання договору оренди землі і не уповноважена на прийняття рішення, яке порушує вимоги закону, оскільки приймає рішення про відмову у продовженні договору оренди, строк дії якого продовжено. За вказаних обставин, на думку позивача, Бірківська сільська рада була позбавлена законних підстав включити земельну ділянку кадастровий номер 4625880800:05:002:0023 в перелік земельних ділянок для продажу права власності (права оренди), отже, і права замовити в спеціалізованій землевпорядній організації розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, що передбачено п. 2 та п. 3 оскаржуваного рішення. З огляду на вищенаведені обставини, просив позов задовольнити, визнати нечинним і скасувати рішення Бірківської сільської ради № 300 від 29 вересня 2006 року. 
14 березня 2017 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшли заперечення Бірківської сільської ради Яворівського району Львівської області проти адміністративного позову. 
На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначав, що позивачем у цій справі є фізична особа ОСОБА_1 , а договір оренди землі було укладено 14 травня 2015 року між юридичними особами – Бірківською сільською радою Яворівського району Львівської області та ПП «Еней». При цьому, в оскаржуваному рішенні від 29 вересня 2016 року № 300 зазначено, що Бірківська сільська рада розглядала звернення ПП «Еней» про продовження терміну дії договору оренди, а тому, на думку відповідача, спірні земельні правовідносини виникли між ПП «Еней» і Бірківською сільською радою, внаслідок чого, слід закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки цю справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. 
14 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 подав до Шевченківського районного суду м. Львова доповнення до раніше поданого ним адміністративного позову. Позовні вимоги було пред`явлено до того ж відповідача – Бірківської сільської ради Яворівського району Львівської області та Бірківського сільського голови Кульчицького В.В. В даній заяві позивач збільшив свої позовні вимоги, а саме просив: визнати нечинним та скасувати рішення Бірківської сільської ради № 300 від 29 вересня 2016 року; визнати незаконною бездіяльність Бірківського сільського голови Кульчицького В.В. щодо нерозгляду заяви від 14 червня 2014 року та непідписання договору оренди в редакції від 26 серпня 2004 року; визнати незаконними дії Бірківського сільського голови Кульчицького В.В. та Бірківської сільської ради щодо встановлення однорічного строку оренди земельної ділянки в с. Бірки Яворівського району Львівської області площею 0,5 га, кадастровий номер 4625880800:05:002:0023. 
В доповненнях, крім повторення обставин, викладених раніше у адміністративному позові, ОСОБА_1 зазначив, що 26 серпня 2004 року було підписано договір оренди на вказану земельну ділянку між ним та Бірківським сільським головою, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дудою С.Б. і зареєстрований в Яворівському ЛФЦДЗК 01 червня 2005 року. Відповідно до п. 4.1 даний договір укладався на строк 10 років з дня державної реєстрації, тобто до 01 червня 2015 року, а не до 26 серпня 2014 року. 18 червня 2014 року він звернувся із заявою про продовження договору оренди, однак його звернення не було вирішено, натомість 22 квітня 2015 року Бірківська сільська рада прийняла рішення № 616, яким в односторонньому порядку встановила новий строк оренди – один рік, хоча істотною умовою продовження договору оренди було питання розміру орендної плати 41840,52 грн на рік. За вказаних обставин позивач вважає, що Бірківська сільська рада та її посадові особи позбавлені законних підстав обмежити строк користування земельною ділянкою кадастровий номер 4625880800:05:002:0023 лише в один рік. 
08 листопада 2019 року представник позивача адвокат Анохін Ю.І. подав додаткові пояснення, в яких обґрунтовував право позивача ОСОБА_1 , як засновника та єдиного кінцевого бенефеціарного власника юридичної особи ПП «Еней» на безпосереднє звернення до адміністративного суду та вказував на поширення юрисдикції адміністративного суду на правовідносини, які виникли між сторонами спору. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2021 року проведено заміну сторони в адміністративній справі, а саме виключено з числа учасників справи Бірківську сільську раду Яворівського району Львівської області та голову Бірківської сільської ради Яворівського району Львівської області Кульчицького В.В. та залучено в якості належного відповідача Івано-Франківську селищну раду Яворівського району Львівської області. Цією ж ухвалою вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, справу повернуто у підготовче провадження та призначено в ній підготовче судове засідання. 
У зв`язку з заміною відповідача у справі, позивач ОСОБА_1 подав до суду адміністративний позов з уточненими вимогами до нового відповідача Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області, в якому, покликаючись на раніше викладені обставини та зміни в адміністративно-територіальному поділі, просив: визнати нечинним та скасувати рішення № 300 від 29 вересня 2016 року Бірківської сільської ради Яворівського району Львівської області; зобов`язати Івано-Франківську селищну раду Яворівського району Львівської області поновити договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 4625880800:05:002:0023 на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі», шляхом укладення додаткової угоди. 
03 грудня 2021 року Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області подала письмові пояснення, в яких відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що з 11 червня 2016 року ПП «Еней» втратило переважне право на поновлення договору оренди зазначеної в адміністративному позові земельної ділянки на новий строк. Також фізична особа ОСОБА_1 не може виступати позивачем у даній справі, так як правовідносини були між юридичними особами ПП «Еней» та Бірківською сільською радою. Крім того, позовні вимоги, які зазначені в адміністративному позові від 27 жовтня 2016 року, відрізняються від позовних вимог, які зазначені в адміністративному позові від 23 вересня 2021 року. 
Рішенням Шевченківський районний суд м. Львова від 22 листопада 2023 року було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 : визнано нечинним та скасовано рішення Бірківської сільської ради Яворівського району Львівської області № 300 від 29 вересня 2016 року; зобов`язано Івано-Франківську селищну раду Яворівського району Львівської області поновити договір оренди земельної ділянки, що розташована в с. Бірки Яворівського району Львівської області, площею 0,5000 га, кадастровий номер 4625880800:05:002:0023, шляхом укладення додаткової угоди. 
Постановою від 18 березня 2025 року Восьмий апеляційний адміністративний суд задовольнив апеляційну скаргу Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області: скасував рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2023 року та закрив провадження у справі. Також суд апеляційної інстанції роз`яснив позивачу право на звернення з цим позовом в порядку цивільного судочинства. 
Ухвалою від 03 квітня 2025 року Восьмий апеляційний адміністративний суд задовольнив заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією: справу № 466/9152/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської області про визнання нечинним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – передано до Яворівського районного суду Львівської області для розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 11 квітня 2025 року головуючими суддею визначено Поворозника Д.Б. 
Ухвалою від 17 квітня 2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 15 жовтня 2025 року суд задовольнив клопотання представника відповідача та залучив ПП «Еней» до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 
02 грудня 2025 року від представника третьої особи ПП «Еней» адвоката Іваницького Я.О. на адресу суду надійшли письмові пояснення у справі, в яких він просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю. 
На обгартування своєї позиції зазначає таке. Щодо поновлення договору оренди. Відповідно до ч. ч. 6-9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. З огляду на вищевикладене ПП «Еней» справді було пропущено визначений п. 4 договору строк для повідомлення відповідача про бажання скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. Таким чином, після закінчення строку дії договору оренди землі від 14.05.2015 року, відповідач мав право укласти новий договір оренди землі із будь-якою фізичною або юридичною особою на умовах та у порядку, визначеному законодавством. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо укладення відповідачем будь-якого нового договору оренди земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 4625880800:05:002:0023 із будь-якою фізичною чи юридичною особою після закінчення строку дії договору оренди землі від 14.05.2015 року. Водночас, оскільки після закінчення строку дії договору оренди землі від 14.05.2015 року: відповідач не уклав нового договору оренди цієї земельної ділянки із будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою; ПП «Еней» в особі директора Атаманюка З.В. продовжувало користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі від 14.05.2015 року; ПП «Еней» в особі директора Атаманюка З.В. подало 15.06.2016 року заяву про продовження Договору оренди землі від 14.05.2015 року; відповідач впродовж одного місяця після закінчення строку дії договору оренди землі від 14.05.2015 року не сформував та не надав орендарю листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, вважає, що відповідний договір оренди землі від 14.05.2015 року в силу положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені таким договором. При цьому, відповідач, як орендодавець, зобов`язаний був укласти із орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі в місячний строк в обов`язковому порядку, що кореспондує з приписами ч. ч. 6-9 Закону України «Про оренду землі». Однак всупереч наведеному, відповідач замість укладення із орендарем додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 14.05.2015 року прийняв 29.09.2016 року рішення № 300 яким, серед іншого, відмовив ПП «Еней» в особі директора Атаманюка З.В. у продовженні терміну дії договору оренди землі в с. Бірки для будівництва АЗС, станції технічного обслуговування та об`єкту громадського харчування. 
Щодо належного позивача у справі. З посиланням на постанову Верховного Суду у справі № 810/4438/16 вважає цілком обґрунтованими доводи позивача, щодо того, що незаконні дії та бездіяльність відповідача є обмеженням його майнових прав як засновника ПП «Еней» та втручанням у його право на вільне володіння майном в розумінні ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Внаслідок викладеного вважає, що Атаманюк З.В. є належним позивачем у даній справі.
Ухвалою від 03 грудня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 
В судовому засіданні 23 лютого 2026 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Іваницький Я.О. підтримав вимоги позовної заяви, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити. 
Додатково зазначив, що позивач ОСОБА_1 визнає, що пропустив передбачений законом і договором тридцятиденний строк до закінчення терміну дії договору оренди від 14 травня 2015 року для подання заяви про його поновлення. Однак ПП «Еней» і надалі, після закінчення строку дії договору, продовжувало користуватись земельною ділянкою, сплачувало орендну плату, а селищна рада, зі свого боку, не надсилала повідомлення про припинення оренди, а тому в силу положень ч. ч. 6 – 9 Закону України «Про оренду землі» (у відповідній редакції) такий договір вважався поновленим. Щодо посилання Бірківської сільської ради в оскаржуваному рішенні на відсутність на орендованій земельній ділянці будівель та споруд, зазначив, що в договорі оренди не було передбачено обов`язку ПП «Еней» здійснювати будівництво будь-яких будівель чи споруд. При цьому, у 2015 році ПП «Еней» здійснило очищення земельної ділянки, відведення стічних вод з метою підготовки будівництва АЗС. Щодо права ОСОБА_1 самостійно бути позивачем в даній справі, вказав, що він є засновником та єдиним кінцевим бенефеціаром юридичної особи ПП «Еней», а тому непродовження органом місцевого самоврядування договору оренди земельної ділянки перешкоджає у веденні господарської діяльності, отриманні прибутку, отже, безпосередньо впливає на права та законні інтереси ОСОБА_1 . 
В судовому засіданні 23 лютого 2026 року представник третьої особи ПП «Еней» адвокат Іваницький Я.О. підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та подані ним письмові пояснення, просив позов задовольнити. 
В судовому засіданні 23 лютого 2026 року представник відповідача Івано-Франківської селищної ради Кулеба Б.Р. позовні вимоги заперечив, підтримав відзив на позовну заяву та додаткові письмові пояснення, просив у задоволенні позову відмовити. 
Додатково зазначив, що договір оренди від 14 травня 2015 року був зареєстрований 11 червня 2015 року, отже, діяв до 11 червня 2016 року, однак ПП «Еней» не зверталося за 30 днів до завершення строку дії цього договору із заявою про його поновлення. Відповідно, орган місцевого самоврядування не міг поновити строк дії договору, оскільки на день подання ОСОБА_1 відповідної заяви 17 червня 2016 року такий строк закінчився. З цієї ж підстави сільська рада не надсилала ПП «Еней» повідомлення про припинення договору. Тому відсутні підстав для поновлення строку дії договору оренди на підстав ст. 33 Закону України №Про оренду землі». Також 06 липня 2016 року комісія сільської ради провела обстеження земельної ділянки, яка надавалась в оренду ПП «Еней», та було встановлено, що жодної господарської діяльності на цій ділянці не здійснюється, про що було складено відповідний акт. ПП «Еней» не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням з 2004 року. Також ПП «Еней» могло звернутись до органну місцевого самоврядування з клопотанням про надання цієї ділянки в оренду на конкурсних засадах відповідно до чинного законодавства. Щодо посилання представника позивача, що ПП «Еней» після закінчення строку дії договору оренди продовжувало сплачувати орендну плату, зазначив, що сільська рада не виставляла відповідних рахунків, а сплачені суми Івано-Франківська селищна рада готова повернути. При цьому,. З 2016 року рада не може розпоряджатися спірною земельною ділянкою, оскільки в порядку забезпечення позову на неї накладено арешт. 
В судовому засіданні 22 квітня 2026 року представник позивача Атаманюка З.В. і третьої особи ПП «Еней» адвокат Лилик В.В. позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, також виступив в судових дебатах. 
В судове засідання 22 квітня 2026 року представник відповідача Івано-Франківської селищної ради Кулеба Б.Р. не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме під розписку в попередньому судовому засіданні, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності не подавав. 
Враховуючи, що представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а також надав свої пояснення в попередньому засіданні, суд вважав можливим завершити розгляд справи за його відсутності. 
Оцінивши доводи та заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 
Суд встановив, що 14 травня 2015 року між Бірківською сільською радою Яворівського району Львівської області (орендодавець) в особі сільського голови В.В.Кульчицького та ПП «Еней» в особі засновника ОСОБА_1 (орендар) було укладено Договір оренди землі, згідно з яким в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер 4625880800:05:002:0023, загальною площею 0, 5000 га що знаходиться в с. Бірки Яворівського району Львівської області, для будівництва АЗС, станції технічного обслуговування та об`єкту громадського харчування. Підставою для укладення цього договору і набуття права на оренду земельної ділянки було рішення Бірківської сільської ради від 22 квітня 2015 року № 616, діюче положення «Про оренду земельних ділянок та порядок встановлення розмірів орендної плати на земельні ділянки» (пункти 1-3 Договору). 
Пунктом 4 Договору було визначено, що договір укладено на 1 рік. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 
Згідно з п. п. 5, 41 Договору даний договір набирає чинності після досягнення домовленостей з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації згідно встановленого порядку. 
11 червня 2015 року уповноваженою особою ПП «Еней» Атаманюком Л.З. було подано заяву про державну реєстрацію вищевказаного договору оренди землі і того жд дня державним реєстратором Реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції Львівської області було прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди землі за ПП «Еней» на підставі вищевказаного договору оренди землі, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 39117994 від 16 червня 2015 року. 
15 червня 2016 року засновника ПП «Еней» ОСОБА_1 подав до Бірківської сільської ради Яворівського району Львівської області заяву від 14 червня 2016 року про продовження договору оренди землі від 14 травня 2015 року. 
29 вересня 2016 року вказана заява була розглянута Бірківською сільською радою Яворівського району Львівської області і прийнято рішення № 300 «Про розгляд звернення ПП «Еней» щодо продовження терміну дії договору оренди землі в с. Бірки», яким: відмовлено ПП «Еней» в особі директора Атаманюка З.В. у продовженні терміну дії договору оренди землі в с. Бірки для будівництва АЗС, станції технічного обслуговування та об`єкту громадського харчування в межах території Бірківської сільської ради Яворівського району Львівської області; включено земельну ділянку площею 0,5000 га кадастровий номер 4625880800:05:002:0023 в перелік земельних ділянок для продажу права власності (права оренди) на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону; доручено виконавчому комітету Бірківської сільської ради замовити в спеціалізованій землевпорядній організації розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); вирішено розроблену та погоджену у встановленому порядку документацію із землеустрою подати на затвердження до Бірківської сільської ради. 
Щодо можливості ОСОБА_1 виступати позивачем у даній справі, суд зазначає таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. 
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Delcourt v. Belgium» зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права. 
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична особа або юридична особа має право на вільне володіння своїм майном. Жодна особа не може бути позбавлена свого майна, окрім як в інтересах держави та на умовах, передбачених законодавством і загальними принципами міжнародного права. 
Проте викладені вище положення жодним чином не повинні порушувати право Держави приводити у виконання такі закони, які вона вважатиме необхідними з метою контролю використання майна відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків або інших внесків або штрафів. 
Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права і свободи, визначені в Конвенції, порушено, повинен отримати ефективний засіб правового захисту у національному органі, незважаючи на те, що порушення вчинено особами, які діють в офіційній якості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 Цивільного кодексу України учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). 
У справі № 810/4438/16 суд апеляційної інстанції (Київський апеляційний адміністративний суд) розглянув по суті апеляційну скаргу ОСОБА_2, який є власником 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» (позивача у справі, юридичної особи, відносно якої були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення) та подав апеляційну скаргу від свого імені). 
Верховний Суд під час касаційного перегляду справи вказав, що ОСОБА_2 є власником 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл», тобто є кінцевим бенефіціарним власником цього Товариства, відповідно, наявність донарахованих сум грошових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій Товариства суттєво впливає на обсяг корпоративних прав та обов`язків ОСОБА_2 як єдиного власника Товариства, зокрема, на його право щодо участі в розподілі прибутку Товариства та одержанні його частки, тобто право на майно, яке закріплено у статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції. 
У справі, що розглядається, як і у справі № 810/4438/16, позивач ОСОБА_1 є власником 100% статутного капіталу ПП «Еней» та, відповідно, єдиним кінцевим бенефеціарним власником цього підприємства. 
Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими та погоджується з твердженнями представника позивача про те, що оскаржуване рішення Бірківської сількорі ради впливає на обсяг його майнових прав, оскільки, в разі продовження договору оренди земельної ділянки ПП «Еней» зможе використовувати її у своїй господарській діяльності та, внаслідок такого використання, отримувати прибуток, який в повній мірі може бути розподілений на позивача, як єдиного власника підприємства. В протилежному випадку, у разі не продовження договору оренди земельної ділянки, ПП «Еней» не зможе використовувати її у своїй господарській діяльності та отримувати прибуток, що негативно також впливатиме на майнові права ОСОБА_1 , а тому останній є належним позивачем в даній справі. 
Щодо суті спірних правовідносин, суд зазначає таке. 
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV (Закон № 161-ХІV, тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Згідно із ст. 2 Закону № 161-ХІV відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. 
Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» має назву «Поновлення договору оренди землі».
Частина 1 цієї статті передбачала, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі. 
Частинами 2, 3 цієї статті було визначено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33 зазначеного Закону). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. 
Відповідно до ч. ч. 4, 5 даної статі при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. 
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. 
Водночас, ч. 6 ст. 33 Закону № 161-ХІV було встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). 
Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу (ч. 7 ст. 33 Закону № 161-ХІV). 
Частиною 8 ст. 33 Закону № 161-ХІV було визначено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. 
А згідно з ч. 9 цієї статті відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. 
Також ч. 10 даної статті було передбачено, що у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди. 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що ст. ЗЗ Закону України «Про оренду землі» (у вказаній редакції) було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому, законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність. 
Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. 
Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені ч. 2 ст. 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення – запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому, таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). 
Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (ч. ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»). 
У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»). 
При цьому, додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов – орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку. 
Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. 
Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц та від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17, згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. 
Також у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18, предметом позову в якій було визнання поновленим договору оренди землі у запропонованій редакції на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, зокрема, з огляду на те, що позивач дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, надавши проект додаткової угоди за п`ятдесят днів до закінчення строку дії договору, належним чином виконавши свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця про намір його поновити. Крім цього, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору. 
Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18. 
Отже, проаналізувавши зміст наведених вище положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та враховуючи зазначену практику Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що даною статтею визначено не лише підстави поновлення договору оренди землі, а й відповідну процедуру та, зокрема, чіткий перелік дій, які повинен вчинити орендар для того, щоб скористатися своїм переважним правом для поновлення договору на новий строк, а саме орендар належно виконувати свої обов`язки за договором оренди, до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця в установлені строки (у спірному випадку не менше, ніж за 30 днів до закінчення терміну дії договору) про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, додавши до листа-повідомлення проект додаткової угоди, та продовжувати користуватись земельною ділянкою. 
І лише за умови дотримання орендарем зазначених вимог та вчинення ним описаних дій та, водночас, неповідомилення орендодавцем письмово протягом одного місяця після закінчення строку договору про відмову в поновленні договору оренди, такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в силу положень ч. 6 ст. 33 Закону № 161-ХІV. 
Водночас, суд зазначає, що норма ч. 6 ст. 33 Закону № 161-ХІV щодо автоматичного поновлення договору оренди не може застосовуватись окремо, а застосовується лише в комплексі з нормами ч. ч. 1 – 5 цієї статті. 
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд зазначає, що, як було встановлено під час судового розгляду, підтверджується матеріалами справи і не заперечується позивачем і третьою особою, позивач ОСОБА_1 пропустив визначений договором строк для повідомлення орендодавця (на той час Бірківської сільської ради) про бажання скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, а подав таку заяву вже після закінчення строку дії договору оренди землі від 14 травня 2015 року. 
За таких обставин суд вважає, що в ПП «Еней» єдиним засновником та керівником якого є позивач ОСОБА_2 , у спірному випадку не виникло права на поновлення договору оренди на тих і умовах і на той же строк, що у договір від 14 травня 2015 року, на підставі ч. 6 ст. 33 Закону № 161-ХІV, а у відповідача не виникло обов`язку укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. 
Посилання позивача на те, що Бірківська сільська рада лише 29 вересня 2016 року прийняла рішення № 300, яким, серед іншого, відмовила ПП «Еней» в продовженні терміну дії договору оренди землі, неукладення органом місцевого самоврядування будь-якого нового договору оренди спірної земельної ділянки з будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою після закінчення строку дії договору оренди землі від 14 травня 2015 року та на те, що ПП «Еней» продовжувало користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії давного договору оренди землі, на думку суду, не має самостійного правового значення для вирішення питання про можливість поновлення договору оренди землі на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки позивачем не дотримано процедури, встановленої зокрема частин 2, 3 цієї статті, яка дає орендареві підстави розраховувати на можливість такого поновлення в силу закону. 
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18. 
Крім того, суд враховує, що у вказаній постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, а саме стосовно тверджень про необов`язковість повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з надсиланням проекту додаткової угоди для виникнення підстави поновлення договору, передбаченої ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». 
В цій частині Велика Палата Верховного Суду зазначила, зокрема, що саме з належним виконанням орендарем обов`язків за договором та вимог ч. ч. 1 – 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» й недотриманням орендодавцем вимог ч. 5 цієї статті пов`язане виникнення в орендаря права на поновлення договору оренди на підставі ч. 6 даної статті.
Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, понесені ним судові витрати не відшкодовуються з відповідача. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, 

вирішив:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 04 травня 2026 року. 
Повне найменування учасників справи: 
позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області, код ЄДРПОУ 34106981, юридична адреса: Львівська область, Яворівський район, селище Івано-Франкове, пл. Ринок, 1;
третя особа – Приватне підприємство «Еней», юридична адреса: Львівська область, м. Львів, селище Брюховичі, вул. Бурштинова, 10а. 

Суддя Д.Б. Поворозник