ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/2875/25 пров. № А/857/4239/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в змішаній формі в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року в справі № 300/2875/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції – Бобров Ю.О.,
час ухвалення рішення – 12 грудня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо непроведення перерахунку основного розміру пенсії на підставі виданої оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у проведенні з 01.03.2022 ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії по втраті годувальника із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, що входять до складу грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2021 року №9/1/1453 про розмір грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.03.2022 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2021 року №9/1/1453 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням проведених платежів.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пенсія ОСОБА_1 призначена у зв`язку із втратою годувальника згідно Закону №2262-XII з березня 2022 року. Вказує, що приписи Порядку № 45 та Постанови №103 стосується осіб, яким при перерахунку пенсії з 2018 року застосовувались норми Постанови № 103, а саме враховувались лише такі складові як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років.
Відтак, не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах правові висновки, викладені Верховним Судом у рішенні в зразковій справі №160/8324/19 (провадження №11-20заі20) та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/3858/18, оскільки останні стосуються пенсій військовослужбовців і прирівняних до них особі, яким пенсії вже призначені станом на 01.03.2018. Із аналізу вищенаведених норм законодавства виходить, що перерахунок пенсії пенсіонерам військовослужбовцям здійснюється тоді, коли буде прийнято КМ України відповідну постанову, яка в подальшому і буде слугувати підставою для перерахунку пенсії.
Зазначає про строк звернення до суду з цим позовом.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами, в тому числі електронної справи, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року в справі 300/894/21 обов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 як військовослужбовця ЗСУ для перерахунку пенсії із обов`язковим зазначенням крім основних складових відомостей грошового забезпечення, розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019.
ІНФОРМАЦІЯ_2 підготовлено та надано довідку від 13.05.2021 року №9/1/1453 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 05.03.2019, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», у якій визначено наступні види грошового забезпечення: - посадовий оклад; - оклад за військове звання; - надбавка за вислугу років (45%); - таємність (15%); класність (7%); - НОПС (ОВЗ+ПО+% вислуга) (65%); - премія (100%).
Відповідно до протоколу за пенсійною справою ОСОБА_2 (померлого годувальника), 01 грудня 2021 року останньому здійснено перерахунок пенсії, на підставі рішення суду, з таких складових посадовий оклад 3170 грн, оклад за військовим званням 1020 грн, надбавка за вислугу років 1885,50 грн, додаткові види грошового забезпечення 7816,48 грн, всього – 13891,98. 
Водночас ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 01.03.2022 року отримує пенсію по втраті годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Згідно протоколу за пенсійною справою встановлено, що пенсія позивачки обраховується в основному розмірі 30% грошового забезпечення померлого годувальника ОСОБА_2 із суми грошового забезпечення 6075,50 грн з врахуванням таких складових грошового забезпечення: посадовий оклад – 3170 грн, оклад за військове звання – 1020 грн, надбавка за вислугу років – 1885,50 грн.
Позивач вважаючи протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру належної пенсійної виплати, звернулася за захистом своїх прав до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, та деяких інших осіб, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.92 р. № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII), згідно якого держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
За змістом ст. 29 Закону № 2262-XII, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону № 2262-XII встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах, зокрема, сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї (п. "б" ч. 1 ст. 36 Закону № 2262-XII).
Відповідно до ч.1 ст.45 Закону № 2262-XII, сім`ям пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж грошового забезпечення (заробітку), з якого було обчислено пенсію годувальникові.
Як встановлено судом, з 01 грудня 2021 року пенсія ОСОБА_2 (померлого годувальника позивачки) виплачувалася з таких складових, зазначених в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2021 року №9/1/1453: посадовий оклад 3170 грн, оклад за військовим званням 1020 грн, надбавка за вислугу років 1885,50 грн, додаткові види грошового забезпечення 7816,48 грн, всього – 13891,98. 
Разом з тим, з 01.03.2022 позивачці призначено пенсію в разі втрати годувальника, виходячи із іншого грошового забезпечення годувальника, ніж зазначено в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2021 року №9/1/1453 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 та з якого було обчислено пенсію годувальникові, тобто без врахування додаткових видів грошового забезпечення.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що пенсійним органом призначено та виплачується позивачці пенсію в разі втрати годувальника, виходячи з грошового забезпечення, що не відповідає грошовому забезпеченню померлого годувальника, тобто, в супереч вимогам ст. 30 та 45 Закону України № 2262-XII.
Аналогічний підхід до правозастосування висловлений Верховним Судом в постанові від 20 березня 2025 року в справі № 420/18361/23.
Однак суд першої інстанції пов`язав порушене право позивачки з ухваленням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, в адміністративній справі №826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Суд наголошує на тому, що право громадян на отримання пенсії в належному розмірі не є абсолютним і його захист може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Водночас поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року № 340/1019/19).
Верховний Суд зазначає, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 дійшов висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС, у спорах цієї категорії:
- для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Зазначений правовий висновок неодноразово знаходив своє застосування у справах, що стосувалися визначення моменту виникнення у особи права на перерахунок пенсії та початку нарахування відповідних виплат, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 520/29247/23, від 01 липня 2025 року у справі № 420/23756/24 та від 17 вересня 2025 року у справі № 560/7397/24.
Верховний Суд в постанові від 23.12.2025 року в справі № 420/6238/25 не вбачав підстав для відступу від правової позиції, сформульованої Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, щодо тлумачення положень статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, що стосуються, зокрема, перерахунку пенсій.
Водночас колегія суддів наголошує, що спірний перерахунок пенсійної виплати позивачки не пов`язаний з із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення (ст.51 Закону № 2262-XII), а стосується обставин призначення пенсії в разі втрати годувальника, не у відповідності до грошового забезпечення померлого годувальника, з якого останньому було обчислено пенсію.
Також спірна пенсійна виплата не характеризується ознакою «нарахованої суми пенсії» (ст.55 Закону № 2262-XII), тому на неї не поширюється можливість виплати за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Доводи представника позивачки про зворотне, колегією суддів відхиляються.
Колегія суддів зазначає, що з цим позовом до суду позивач звернулася - 27 квітня 2025 року, тому її права щодо обчислюються пенсії в разі втрати годувальника з того ж грошового забезпечення (заробітку), з якого було обчислено пенсію годувальникові, можуть бути захищені судом з 27 жовтня 2024 - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, а не з 01 березня 2022 року.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення, через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права в частині задоволення позовних вимог за період з 01 березня 2022 року по 26 жовтня 2024 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про залишення позову в цій частині без розгляду, в решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводами апеляційної скарги не спростоване, а тому у відповідності до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року в справі № 300/2875/25 в частині задоволення позовних вимог за період з 01 березня 2022 року по 26 жовтня 2024 року – скасувати та в ухвалити постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог залишити без розгляду.
У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року в справі № 300/2875/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 13 травня 2026 року.