ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" червня 2026 р. справа № 300/580/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) в інтересах якого згідно довіреності діє Білоборода К.І. (далі – представник позивача, Білоборода К.І.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, військова частина, ВЧ НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Міністерство оборони України (далі – третя особа, Міністерство, МОУ) в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу разової додаткової винагороди згідно Постанови від 28 лютого 2022 року Кабінету Міністрів України №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за грудень 2022 року у повному розмірі;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу 35164,06 гривень, не доплаченої разової додаткової винагороди згідно Постанови від 28 лютого 2022 року Кабінету Міністрів України № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за грудень 2022 року. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 до 31.12.2022 забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у складі Військової частини НОМЕР_1 . В наказі №40 від 07.01.2023 "Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 ", командир Військової частини НОМЕР_1 наказав виплатити позивачу таку винагороду лише за період з 02.12.2022 по 16.12.2022. В той час як увесь календарний місяць грудень останній виконував ті ж функції в тому ж самому районі. Вважає, що вказаний в спірному наказі період позбавив позивача отримання разової грошової винагороди згідно Постанови від 28 лютого 2022 року Кабінету Міністрів України №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі – Постанова №168) у розмірі 100 000 гривень, оскільки виплачена йому відповідачем сума за грудень була меншою. З наведених підстав просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Відповідач скористався правом на подання відзиву. У відзиві відповідач заперечив проти мотивів та доводів ОСОБА_2 , викладених в адміністративному позові, зважаючи на таке.
Відповідно до наказів командира, у зв`язку з виконанням відповідних бойових розпоряджень, старшому солдату ОСОБА_1 виплачувалась додаткова винагорода у період з 02.12.2022 по 16.12.2022. Додаткова винагорода в сумі 100 000,00 гривень, виплачувалась позивачу в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, як передбачено Постановою №168. Зокрема, за грудень 2022 року військовослужбовець ОСОБА_2 отримав додаткову винагороду в сумі 64835,94 гривень. Тобто, додаткова щомісячна винагорода в сумі 100 000,00 гривень виплачувалась ОСОБА_2 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, що передбачено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року. Також відповідач зазначив, що Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2023 року за №40 видано в установленому законом порядку. З наведених підстав просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
ОСОБА_2 через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему подав до суду клопотання від 17.03.2023, в якому просив, зокрема, вийти за межі позовних вимог та окрім задоволення заявлених позовних вимог скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарчої діяльності) від 07.01.2023 №40 "Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 " в частині, що стосується позивача.
Розглянувши подане клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення в частині витребування доказів. Так, згідно з частинами першою та другою статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом, яке повинно містити, зокрема, обґрунтування неможливості самостійного отримання таких доказів та відомості про вжиті для цього заходи. Водночас подане клопотання не містить належного обґрунтування неможливості самостійного одержання запитуваних документів та доказів вжиття позивачем відповідних заходів, у зв`язку із чим підстави для їх витребування судом відсутні.
Щодо клопотання про виклик та допит позивача і зазначених у клопотанні осіб як свідків, суд зазначає, що відповідно до статей 72, 73 та 91 КАС України показання свідка є одним із засобів доказування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору. Разом з тим обставини, на підтвердження яких позивач просить допитати свідків, можуть бути встановлені на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів та інших доказів, поданих учасниками справи. З огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, суд не знаходить необхідності у виклику та допиті свідків.
Також суд не знаходить підстав для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, якщо відсутня необхідність у проведенні судового засідання. Враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та достатність наявних у справі матеріалів для з`ясування всіх обставин спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення судового засідання з викликом учасників справи.
Стосовно прохання позивача вийти за межі позовних вимог та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2023 № 40 в частині, що стосується позивача, суд зазначає, що за змістом частини другої статті 9 КАС України питання щодо необхідності виходу за межі позовних вимог вирішується судом під час ухвалення рішення у справі та є дискреційним повноваженням суду, спрямованим на забезпечення ефективного захисту прав особи. Відтак відповідне клопотання не підлягає задоволенню, оскільки фактично стосується оцінки судом способу захисту прав позивача під час вирішення спору по суті.
Міністерство оборони України скористалось правом на подання пояснень щодо позову, в яких зазначено, що ОСОБА_1 не надав доказів, що засвідчують обставину його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 17.12.2022 по 31.12.2022, відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Представник позивача, в свою чергу, у додаткових поясненнях від 27.03.2023 заперечив проти мотивів та доводів Міністерства, викладених у поясненнях щодо позовних вимог, вказавши на те, що Окреме доручення МОУ №912/з/29 від 23.06.2022 не є нормативно-правовим актом, а відтак не є обов`язковим до застосування.
Військова частина НОМЕР_1 подала до суду пояснення, в яких зазначила, що Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022. У абзацах 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. Згідно із п.4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення. Відповідно до п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини. Отже, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Окремого доручення.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, пояснення, клопотання, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.12.2022 за №512. На підставі наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №297-РС від 29.11.2022, головного сержанта ОСОБА_1 , що прибув з військової частини НОМЕР_2 , з 02.12.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, та прийнято вважати такими, що справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків сержанта із матеріального забезпечення 3 батареї протитанкових керованих ракет протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з змінами та окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/з/23 Командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято Наказ №40 від 07.01.2023 (з адміністративно-господарчої діяльності) "Про виплату винагороди особовому складу Військової частини НОМЕР_1 ".
Відповідно до пункту 1 Наказу №40 від 07.01.2023 (з адміністративно-господарчої діяльності) "Про виплату винагороди особовому складу Військової частини НОМЕР_1 " вирішено виплатити особовому складу Військової частини НОМЕР_1 згідно додатку №1 за період безпосередньої участі в бойових діях, або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування в районах введення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), згідно Бойового Розпорядження Головнокомандувача ЗСУ №1187/ПУ від 23.03.2022, додаткову винагороду за грудень 2022 року в розмірі 100000,00 грн, в розрахунку за місяць пропорційно часу проходження служби та участі в таких діях та заходах; виплатити особовому складу Військової частини НОМЕР_1 згідно додатку №2 за період лікування (реабілітації) після отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва) у грудні 2022 року додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн.
Згідно з Додатком №1 до Наказу №40 від 07.01.2023 (з адміністративно-господарчої діяльності) "Про виплату винагороди особовому складу Військової частини НОМЕР_1 ", ОСОБА_1 виплачувалась додаткова винагорода у період з 02.12.2022 по 16.12.2022.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі по тексту також – Закон №2011-ХІІ), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно зі статтею 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Зокрема, у преамбулі до оскаржуваного наказу зазначено про прийняття останнього відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з змінами та окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/з/23.
Відповідно до Наказу №40 від 07.01.2023 (з адміністративно-господарчої діяльності) "Про виплату винагороди особовому складу Військової частини НОМЕР_1 ", у зв`язку з виконанням відповідних бойових розпоряджень, ОСОБА_1 виплачувалась додаткова винагорода у період з 02.12.2022 по 16.12.2022.
Водночас, виплата винагороди особовому складу Військової частини НОМЕР_1 , здійснювалася на підставі Бойового Розпорядження Головнокомандувача ЗСУ №1187/ПУ від 23.03.2022, яка, на переконання суду, є достатньою підставою для прийняття такого наказу.
Як встановлено судом, додаткова щомісячна винагорода в сумі 100 000,00 гривень виплачувалась ОСОБА_1 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, що передбачено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, так як підставою для її виплати було Бойове Розпорядження Головнокомандувача ЗСУ №1187/ПУ від 23.03.2022.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 №240/03 про доходи ОСОБА_1 у грудні 2022 року позивачу була нарахована заробітна плата у сумі 15 384,75 гривень, інші нарахування 63 870,97 гривень.
Таким чином, додаткова винагорода за грудень 2022 року в сумі 100 000,00 гривень виплачувалась старшому солдату ОСОБА_1 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а саме з 02.12.2022 по 16.12.2022, що передбачено пунктом 1 Постанови №168.
Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2023 №40 "Про виплату винагороди особовому складу Військової частини НОМЕР_1 ", що є підставою для виплати додаткової винагороди, чинний та не скасований.
При цьому суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії понад період, визначений відповідачем при нарахуванні додаткової винагороди.
Також при наявності наказу командира Військової частини НОМЕР_3 07.01.2023 №40 "Про виплату винагороди особовому складу Військової частини НОМЕР_1 ", в суду відсутні підстави стверджувати про допущену позивачем протиправну бездіяльність в питанні виплати позивачу грошового забезпечення відповідно до Постанови №168 за грудень 2022 року.
Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу разової допомоги згідно Постанови №168 за листопад та грудень 2022 року, що відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.
Позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 49831,08 грн. недоплаченої разової допомоги згідно Постанови №168 слід залишити без задоволення також, оскільки така вимога є похідною від першої та передчасною, оскільки стягненню підлягають вже нараховані, але не виплачені суми.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В силу вимог частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, з урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.
Інші доводи учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що ОСОБА_1 на підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.
З огляду на не понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору, а також на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для розподілу судових витрат у справі.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
у задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), АДРЕСА_1 ;
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_5 ), АДРЕСА_2 ;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Міністерство оборони України (ідентифікаційний код юридичної особи 00034022), Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ-168, 03168.

Суддя  /підпис/  Скільський І.І.