ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"16" червня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/645/26 

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюка В.Г., за участю секретаря судового засідання Гупалюк О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Фізичної особи-підприємця Марчука Олександра Анатолійовича
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Полісся"
про стягнення заборгованості в розмірі 127 730 грн. 50 коп.

В засіданні приймали участь:
Від позивача: Півень Геннадій Валерійович (поза межами залу суду); 
Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина:
Фізична особа-підприємець Марчук Олександр Анатолійович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" про стягнення заборгованості в розмірі 127 730 грн. 50 коп.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/645/26 за позовом Фізичної особи-підприємця Марчука Олександра Анатолійовича до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" про стягнення заборгованості в розмірі 127 730 грн. 50 коп. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16 червня 2026 року.
Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову, або будь-які інші письмові заперечення по суті спору.
В судовому засідання 16 червня 2026 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Окрім того, в судовому засіданні судом з`ясовано, що відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про, місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі. Суд зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" повідомлене про розгляд справи № 918/645/26 про, що свідчить наявність електронного кабінету.
З огляду на викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" вважається повідомленим про розгляд справи № 918/645/26 належним чином, оскільки судом виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач проявив протиправну процесуальну бездіяльність.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Мотивувальна частина:
13 листопада 2025 року між Фізичною особою-підприємцем Марчуком Олександром Анатолійовичем (Виконавец) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АК ПОЛІССЯ", (Замовник) було укладено договір № 13-11/25 про надання послуг по перевезенню вантажів.
Згідно пункту 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених дим Договором, Виконавець бере на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж (згідно із товарно-транспортною накладною форма № 1-ТН або іншої форми, яка містить всі обов`язкові реквізити визначені законодавством для ТТН-надалі Перевізний документ) з місця відправлення до пункту призначення по маршруту, вказаному Замовником, видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (надалі іменується "вантажоодержувач"), а Замовник бере на себе зобов`язання сплатити плату за перевезення вантажу.
Відповідно до пунктів 1.2 - 1.4. Договору, для здійснення перевезення вантажу Виконавець подає під завантаження у визначене Замовником місце вантажні автомобілі, кількість та вантажопідйомність яких відповідає наданій заявці Замовника, яка надається факсом, електронною поштою або у письмовій формі по кількості, специфікації і вазі вантажів і підтверджується Виконавцем шляхом направлення відповіді засобами факсимільного зв`язку та/або електронною поштою. Час відправлення вантажу здійснюється у дні, визначені Замовником, на підставі його заявки, по мірі виробничої необхідності. Сторони домовились, що всі заявки та відповіді на них Сторони направляють одна одній за реквізитами, що вказані Сторонами в розділі 9 цього Договору. Вартість послуг за цим договором узгоджується Сторонами електронною поштою та фіксується в акті прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт). Виконавець зобов`язується виконати обумовлені цим договором перевезення власною автомобільною технікою (далі за текстом договору - техніка та/або автомобільний транспорт та/або автомобіль) чи технікою третіх осіб як це передбачено п. 1.3 цього Договору. В будь-якому випадку, техніка, якою надаються послуги, має бути технічно справною.
Згідно абз. 4 п. 2.3 ДоговоруВиконавець зобов`язаний доставити вантаж у місце призначення, що визначене заявкою Замовника, не пізніше дати, передбаченою заявкою.
Прийом-передача наданих послуг здійснюється шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг, що надається Виконавцем Замовнику щомісяця та в день закінчення надання послуг. Виконавець зобов`язаний надати Замовнику для розрахунків за виконане перевезення належно оформлений перелік документів: акт прийому-передачі наданих послуг, додаток до акту, належним чином оформлені ТТН та акти про фактичну вагу перевезення вантажу (зерна). Замовник зобов`язаний підписати акт прийому-передачі наданих послуг протягом п`яти робочих днів з моменту надання його Виконавцем або в цей же термін направити Виконавцю мотивовану відмову від підписання акту прийому- передачі наданих послуг (п. 2.5-2.7 Договору).
Згідно пунктів 3.1, 3.2, 3.4-3.7 Договору, розмір плати за перевезення підтверджується в окремих узгоджених заявках на перевезення Замовника, що є невід`ємною частиною цього договору, і залежить від виду транспортного засобу, виду перевезення, терміновості, маршрутів тощо. Сторони щомісяця підписують акти прийому-передачі наданих послуг із зазначенням кількості вантажів і вартості перевезення у двох екземплярах, по одному для кожної сторони. Вартість (ціна) послуг з перевезення вантажу, встановлюється в Заявці, що є невід`ємною частиною даного Договору. Розрахунок за послуги по перевезенню проводиться Замовником на підставі рахунка-фактури Виконавця та Акту здачі прийняття робіт та здійснюється кожні десять днів. Датою оплати є дата списання грошових коштів з поточного рахунку Замовника. Оплата послуг за цим договором здійснюється в безготівковому поряд шляхом перерахування грошових коштів, належних до сплати, на поточний рахунок Виконавця.
04 грудня 2025 року та 27 лютого 2026 року сторонами Договору у Заявках №№ 4,4, 6 на перевезення вантажу було визначено: дату відвантаження; узгоджену ставку (грн.); вантаж; вагу вантажу; місце відвантаження; контактні особи на відвантаженні; вимоги до автомобілів; місце розвантаження, контактні особи на розвантаженні.
27 лютого 2026 року позивачем було виписано Замовнику рахунок-фактуру №1 згідно договору № 13-11/25 від 13.11.2025, згідно з яким вартість послуг з перевезення кукурудзи (з поля) за маршрутом с. Дідівка- с. Мутвиця автомобіл їм Volvo AC3501CM/ НОМЕР_1 становить 11157, 50 гривень.
27 лютого 2026 року представники сторін підписали Акт № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), у якому визначили, що перевізник виконав роботи (надав послуги) по перевезенню вантажу згідно Договору № 13-11/25, найменування робіт, послуг: з перевезення кукурудзи (з поля) за маршрутом с. Дідівка- с. Мутвиця автомобілем Volvo AC3501CM/ НОМЕР_1 , на суму 11157, 50 гривень без ПДВ.
23 лютого 2026 року позивачем було виписано Замовнику рахунок-фактуру згідно договору № 13-11/25 від 13.11.2025, згідно з яким вартість послу; перевезення кукурудзи за маршрутом с. Мутвиця - м. Старокостянтиків автомобілем Volvo AC3501CM/ НОМЕР_1 становить 62 573, 00 гривень.
23 лютого 2026 року представники сторін підписали Акт № 2 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), у якому визначили, що перевізник виконав роботи (надав послуги) по перевезенню вантажу згідно Договору № 13-11/25, найменування робіт, послуг: з перевезення кукурудзи за маршрутом с. Мутви; м.Старокостянтинів автомобілем Volvo НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , на суму 62573; гривень без ПДВ.
27 лютого 2026 року позивачем було виписано Замовнику рахунок-фактуру
згідно договору № 13-11/25 від 13.11.2025, згідно з яким вартість посли перевезення кукурудзи за маршрутом с. Мутвиця - м. Старокостянтинів - ТО В Гуральня Бруницьких автомобілем Volvo AC3501CM/ НОМЕР_1 становить 52000, 00 гривень.
27 лютого 2026 року представники сторін підписали Акт № З прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), у якому визначили, що перевізник виконав роботи (надав послуги) по перевезенню вантажу згідно Договору № 13-11/25, найменування робіт, послуг: з перевезення кукурудзи за маршрутом с. Мутвиця - м. Старокостянтинів - ТОВ Гуральня Бруницьких автомобілем Volvo AC3501CM/ НОМЕР_1 , на суму 52000, 00 гривень без ПДВ.
Узяті на себе зобов`язання згідно умов Договору позивачем, як Виконавцем, були виконані повністю, у той час як Замовник TOB "АК ПОЛІССЯ" не виконав зобов`язання щодо оплати наданих послуг з перевезення вантажу.
24 квітня 2026 року на адресу TOB "АК ПОЛІССЯ" позивачем було надіслано цінним листом з описом вкладення письмову претензію з додатками.
Вказаний лист був отриманий Відповідачем 04.05.2026 року. Однак, незважаючи на те, що з дати отримання претензії минуло 7 календарних днів, Відповідач так і не виконав свого зобов`язання, передбаченого умовами Договору.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до встановлених обставини вбачається, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються надання послуг з організації перевезень за замовленням відповідача. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає порушеними свої права в частині своєчасної оплати за виконані перевезення.
Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі усного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору організації перевезень вантажів.
Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Частиною 1 статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Аналогічні положення містяться у ст. 316 ГК України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".
Положення цієї глави (Глава 65 ЦК України) поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (частини друга та третя ст. 929 ЦК України).
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За умовами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.
Аргументуючи позовні вимоги, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умови оплати здійснених на замовлення останнього перевезень позивачем.
В якості доказів вказаних обставини суду надано наступні докази, а саме копії товарно-транспортних накладних та актів виконаних робіт.
На підставі наданих позивачем доказів судом встановлено, а саме: факт виникнення між сторонами договірних відносин по перевезенню вантажів; факт здійснення позивачем замовлених відповідачем перевезень; факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань по оплаті за здійсненими перевезеннями; факт виникнення основної заборгованості.
Отже, судом встановлено, що відповідач не оплатив позивачу здійснені останнім перевезення в повному обсязі в сумі 127 730 грн. 50 коп.
Суд зазначає, що відповідно до актів виконаних робіт, відповідач останні прийняв без заперечень.
Доказів протилежного відповідачем не наведено.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні в розумінні ст. ст. 74-78 ГПК України будь-які докази сплати у повному обсязі заборгованості.
Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
З правовою позицією та аргументами позивача суд погоджується та приймає останні.
Оцінка аргументам відповідача не надавалась, оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових заперечень.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що, невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати за здійсненні позивачем перевезення порушило інтереси останнього, які полягають у несвоєчасному отриманні оплати за виконані послуги та обумовлює настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення з відповідача суми основної заборгованості.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно ч. 1ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем у якості судових витрат заявлено сплату судового збору в розмірі 3 328, 00 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позову, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача, який не сплатив відповідачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір в сумі 3 328 грн. 00 коп. покладає на відповідача.
Щодо покладення витрат на сплату правничої допомоги на відповідача, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
На підтвердження понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Український струм" витрат на правову допомогу у розмірі 18 000 грн. 00 коп. представлення інтересів товариства у суді першої інстанції, за результатами розгляду справи надано: ордер серії АС 1198377 від 01 червня 2026 року; договір про надання правничої допомоги № б/н від 21 квітня 2026 року; розрахунок наданої правничої допомоги № б/н від 15 червня 2026 року; акт наданої правничої допомоги № б/н від 15 червня 2026 року; докази сплати понесених витрат на правничу допомогу, а саме квитанція до платіжної інструкції № 76066559 від 24 квітня 2026 року.
Відповідно до укладеного між фізичною особою-підприємцем Марчуком Олександром Анатолійовичем та адвокатом Півнем Геннадієм Валерійовичем договору про надання правничої допомоги № б/н від 21 квітня 2026 року, клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання здійснювати від імені Клієнта наступні юридичні дії: провести збір необхідних документів для підготовки претензії, підготувати претензію та у випадку необхідності позовну заяву Клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" про стягнення коштів згідно умов договору № 13-11/25 про надання послуг по перевезенню вантажів від 13 листопада 2025 року (п. 1.1. договору).
Згідно до п. 3.1. договору про надання правничої допомоги гонорар Адвоката з приводу здійснення необхідного збору документів для підготовки претензії, підготовки претензії та позовної заяви, а також представництва інтересів Клієнта в суді першої інстанції становить 18000 (вісімнадцять тисяч) гри. Передбачену суму Клієнт вносить на банківський рахунок Адвоката, вказаний у даному договорі до 24 квітня 2026 року.
Відповідно до матеріалів справи встановлено, що в межах правової допомоги адвокатом позивача виконані наступні роботи: підготовка та подання позовної заяви.
Суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (ст. 30 Закону)
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 рпроку у справі № 910/4201/19).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).
Саме такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19.
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Водночас необхідно зазначити, відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.
У постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:
1) за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);
2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;
3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. За таких умов, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;
4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Разом з тим, у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Розмір таких витрат також повинен бути обґрунтованим. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Дослідивши надані послуги представника позивача суд знаходить підстави для повного покладення на відповідача витрат.
Отже, при здійсненні розподілу витрат судом надано правову оцінку обґрунтованості заявлених витрат з врахуванням критеріїв: пов`язаності витрати з розглядом справи; обґрунтованості та пропорційним їх розміру до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. 
З матеріалів справи встановлено, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на спростування розміру таких витрат.
Вартість наданих адвокатом послуг суд вважає співмірною з предметом цього спору.
Оцінюючи витрати позивача, з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, суд робить висновок про те, що обґрунтованим, розумним, справедливим та співрозмірним у даному випадку є призначення позивачу 18 000 грн. 00 коп. компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з визначеннями статті 3 ГПК України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з нормами статті 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За змістом статті 2 ГПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" (34000, Вараський район, Рівненська обл., с. Зарічне, вул. Аерофлотська, буд. 2-Б, ЄДРПОУ 41756288) на користь Фізичної особи-підприемця Марчука Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) заборгованість в розмірі 127 730 (сто двадцять сім тисяч сімсот тридцять) грн. 50 коп., 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. 00 коп. та 18 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3. Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Позивач (Стягувач): Фізична особа-підприємець Марчук Олександр Анатолійович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "АК Полісся" (34000, Вараський район, Рівненська обл., с. Зарічне, вул. Аерофлотська, буд. 2-Б, ЄДРПОУ 41756288).

Повний текст рішення складено та підписано 18 червня 2026 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).
Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Вадим Торчинюк